| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/126/26 Суддя (судді) першої інстанції: Слісар А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Карпушової О.В., Ключковича В.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 18 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора першого батальйону третьої роти другого взводу Управління патрульної поліції в Чернігівській області Довгун Анастасії Денисівни про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова із позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора першого батальйону третьої роти другого взводу Управління патрульної поліції в Чернігівській області Довгун Анастасії Денисівни, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА № 1940448 від 18 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 178 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена безпідставно з грубим порушенням КУпАП, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад та подія адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що поліцейським не вчинено дій зі складання протоколу про адміністративне правопорушення, чим порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 18 травня 2026 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент патрульної поліції звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, наданим стороною відповідача. Звертає увагу, що відповідачем дотримано процедуру розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Також в апеляційній скарзі апелянт зазначає щодо неспівмірної суми стягнення судових витрат на правничу допомогу на користь позивача. 
Разом із апеляційною скаргою Департамент патрульної поліції заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2026 та від 10.08.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від представника позивача до суду 26.06.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач в судове засідання не прибув. З урахуванням належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, інспектором першого батальйону третьої роти другого взводу Управління патрульної поліції в Чернігівській області Довгун Анастасією Денисівною винесено постанову серії ЕГА №1940448 по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною першою статті 178 КУпАП у виді штрафу у розмірі 51 грн.
Згідно даної постанови, 18 грудня 2025 року по пр. Перемоги, 185 у м. Чернігові, ОСОБА_1 , перебуваючи у громадському місці, біля магазину «Смаколик» у п`яному вигляді, мав неохайний вигляд та хитався, чим ображав людську гідність та громадську мораль.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18 грудня 2025 року, ОСОБА_1 про 18.12.2025 року близько 20 год. 15 хв. перебував у громадському місці, а саме біля магазину «Смаколик» в п`яному вигляді, мав неохайний вигляд, хитався, чим порушив людську гідність та громадську мораль чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 178 КУпАП.
Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У пункті 1 статті 247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно з частиною першою статті 178 КУпАП, розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас, пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 1 статті 178 КУпАП.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За визначенням статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що для правомірного притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідною є наявність двох критеріїв: 1) належним чином зафіксований факт вчинення правопорушення та 2) додержання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕГА № 1940448 від 18 грудня 2025 року встановлено, що 18 грудня 2025 року по пр. Перемоги, 185 у м. Чернігові, ОСОБА_1 , перебуваючи у громадському місці, біля магазину «Смаколик» у п`яному вигляді, мав неохайний вигляд та хитався, чим ображав людську гідність та громадську мораль та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 178 КУпАП, за що на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн.
До зазначеної постанови додано відеозапис пв470677. Колегією суддів апеляційного суду здійснено перегляд наданого відповідачем разом із відзивом відеозапису, з якого вбачається, що позивач перебував на вулиці біля магазину «Смаколик». 
При цьому, на наданих відповідачем відеозаписах не зафіксовано розпивання алкогольних напоїв позивачем.
Зі змісту спірної постанови вбачається, що, на переконання поліцейського, об`єктивна сторона правопорушення, вчиненого позивачем, полягала саме в появі в громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.
Проте, відповідачем не зазначено, а судом в ході розгляду справи, в тому числі й апеляційним судом, з наявних матеріалів, не встановлено, які саме дії або бездіяльність позивача ображали людську гідність і мораль.
Долучений відповідачем до матеріалів справи відеозапис, містить лише процес спілкування інспектора з позивачем та процес розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення.
Вказаним відеозаписом не підтверджується, що позивач вчиняв активні дії з вживання спиртного напою у громадському місці чи здійснював будь-які інші дії, які передували його вживанню.
До того ж, зазначена постанова не містить посилань на інші належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків.
Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення, який є додатком до оскаржуваної постанови, не містить доводів, в чому полягала образа людської гідності і громадської моралі.
Щодо появи позивача в громадському місці саме у п`яному вигляді, суд зазначає, що Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 213/1426/17 (2-а/213/39/17) зазначено, що адміністративна відповідальність за частиною першою статті 178 КУпАП наступає у випадку не просто перебування особи п`яному вигляді, а коли особа, яка перебуває у такому стані, своєю поведінкою чи зовнішнім виглядом ображають людську гідність і громадську мораль.
Проте, виявлення у правопорушників ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння може бути підтверджено спеціальним дослідженням із застосуванням відповідного обладнання або оглядом лікаря.
Будь-яких доказів появи позивача в громадському місці саме у п`яному вигляді, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було, та такі відсутні в матеріалах даної адміністративної справи.
Оскільки позивач заперечує щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, а відповідач в порушення статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем вимог статті 178 КУпАП, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що є підставою для задоволення позову шляхом скасування рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та звільнення позивача від адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зазначає, що складання постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірним, тому подібні постанови підлягають скасуванню.
Дана позиція підтверджується постановами Верховного Суду у справі №357/10134/17 від 23.10.2019, у справі №536/2056/16-а від 27.06.2018.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Тобто, згідно з принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.95 у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2500, грн, колегія суддів зазначає наступне.
В позові представник позивача зазначив, що витрати на правничу допомогу складають 2500,00 грн.
На підтвердження понесених витрат представником позивача додано договір про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката від 31.12.2025 та квитанцію про прийняту плату за надані послуги від 02.01.2026.
Судом першої інстанції стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн, оскільки, таке відшкодування є співмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часом.
Варто зазначити, що апелянт, заявляючи про те, що розмір гонорару адвоката з урахуванням категорії справи та витраченого часу адвокатом є завищеним, не надав жодного доказу у підтвердження вказаної позиції та належним чином її не обґрунтував.
Колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17.
Фактично доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться лише до того, що позивачем не доведено співмірність понесених витрат з критеріями, визначеними частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить стягнути понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Позивач на підтвердження наданих адвокатом послуг правової допомоги у суді апеляційної інстанції надав:
- договір про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката від 31.12.2025;
- ордер на надання правничої допомоги серії СВ №1155987;
- квитанцію про прийняту плату за надані послуги від 22.06.2026.
Подані докази судова колегія бере до уваги, аналізуючи обґрунтованість суми, заявленої до відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі №640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідачем заперечення до суду апеляційної інстанції щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не подано.
Колегія суддів зауважує, що представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на 4 сторінках тексту, який фактично відтворює позицію позивача, викладену у позовній заяві, що не потребувало глибокого вивчення правової бази та судової практики, а також не вимагало від представника позивача, який є фахівцем в галузі права, значних зусиль під час підготовки до розгляду справи в суді апеляційної інстанції. У зазначеному відзиві містяться фактичні обставини справи та цитування висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у поєднанні з доводами, які були викладені у позовній заяві.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, під час вирішення питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінкою сторін під час судового процесу тощо.
Виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, а також виконаної адвокатом роботи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат в розмірі 1000, 00 грн.
Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час супроводу справи №750/126/26 в суді апеляційної інстанції, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись статтями 243, 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 18 травня 2026 року у справі №750/126/26 - без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3, код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

В.Ю.Ключкович