КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 758/8373/23
провадження № 22-ц/824/532/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Бобовича Миколи Миколайовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року в складі судді Ковбасюк О. О.,
установив:

18 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року (справа № 758/10536/21) з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 стягнуто завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 20 784,23 грн та судові витрати. 
18 липня 2023 року вказане судове рішення було виконано відповідачем в повному обсязі. 
Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження - 17.02.2022 по день виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі - 17.07.2023. 
Основна сума боргу складає 20 784 грн 23 коп. 
Загальний розмір інфляційних втрат за вказані періоди - 5 609 грн 35 коп. 
Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 17.02.2022 по 17.07.2023 складає 880 грн. 
Посилаючись н а вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3 % річних у розмірі 880 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 609,35 грн.
Просив відшкодувати витрати по сплаті судового збору в розмірі 838 грн 88 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн. 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 17.02.2022 по 17.07.2023 в розмірі 5 609,35 грн та 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний період в розмірі 880 грн, всього 6 489,35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.
29 січня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Бобович М. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що позивач у своїй позовній заяві посилається на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року у справі № 758/10536/21. Дане рішення суду фактично було прийнято 30 грудня 2022 року, а повний текст рішення відповідач отримав лише 17 лютого 2023 року, та подав апеляційну скаргу. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року поновлено строк на подачу апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження. Також судом було зупинено дію рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року.
Не дивлячись на зупинення виконання ухваленого по справі судового рішення, 27 березня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А. М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4. 
Постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року - без змін.
17 липня 2023 року відповідач добровільно сплатив борг позивачу, що підтверджується квитанцією. 
18 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А. М. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_5. 
Таким чином, відповідач після винесення постанови Київського апеляційного суду по справі добровільно сплатив позивачу свій борг згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року по справі № 758/10536/21. 
Зазначає, що період не виконання грошового зобов`язання відповідача, який був вказаний позивачем у своїй позовній заяві і суд першої інстанції це підтримав, а саме з 17 лютого 2022 року по 17 липня 2023 року вказаний не вірно, оскільки рішення суду було фактично прийнято 30 грудня 2022 року, його виконання було зупинено ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року, а 11 липня 2023 року рішення суду першої інстанції набуло законної сили. 
Оскільки обов`язок щодо сплати на користь позивача в регресному порядку виник у відповідача з часу набрання законної сили рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року, тобто з дати винесення постанови Київського апеляційного суду 11 липня 2023 року, тому суд першої інстанції помилково вирішив, що відповідач несе відповідальність за невиконання грошового зобов`язання за період з 17 лютого 2022 року. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались. 
04.03.2025 ОСОБА_1 подав додаткові пояснення у справі, в яких просив посилання представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, вважати необґрунтованими. Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня після винесення ухвали суду - 17 лютого 2022 року та по день виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі - 17 липня 2023 року.
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У липні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 20784,23 грн, судовий збір у розмірі 908,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 лютого 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5036347, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
17 липня 2020 року приблизно о 20:15 в м. Києві по просп. Л. Курбаса-Кільцева, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «KIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано ОСОБА_2 .
При цьому, згідно з Актом прийому-передачі виконаних робіт № 184 від 22 вересня 2020 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 60292,80 грн.
Виконуючи взяті по Договору страхування зобов'язання, на підставі акту №2041962-1 від 06 серпня 2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 60292,80 грн. Разом з тим, у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МСТБУ відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків у розмірі 39508 , 57 грн.
У свою чергу, 13 травня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір № 13/05/2021 про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5036347 від 11 лютого 2020 року.
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 20784,23 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити з підстав, передбачених ст. 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року (справа №758/10536/21) відкрито провадження у справі. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 20 784,23 грн, судовий збір у розмірі 908 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5 500 грн.
02.03.2023 ФОП ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Яцишина А. М. з заявою про відкриття виконавчого провадження. 
13.03.2023 ухвалою Київського апеляційного суду поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року. Зупинено дію рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року.
27.03.2023 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4.
31.03.2023 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А. М. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження НОМЕР_4.
11.07.2023 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року залишено без змін. 
17.07.2023 ОСОБА_2 виконав рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року в повному обсязі. 
Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних за період з 17.02.2022 по 17.07.2023, суд першої інстанції, посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 19 червня 2019 року (справа №703/2718/16-ц), виходив з того, що з набранням чинності рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №758/10536/21, у відповідача виникло зобов`язання сплатити суму коштів, визначену судом. 
Фактичне виконання рішення суду відбулося 18.07.2023, а тому суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. 
Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, обрахованих позивачем за період з 17.02.2022 по 17.07.2023 на основну суму заборгованості в розмірі 20 784,23 грн, їх розмір становить: інфляційні втрати - 5 609,35 грн; три відсотки річних - 880,00 грн. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України, проте не погоджується з періодом, за який виникло таке прострочення. 
Так, згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 19 червня 2019 року (справа №703/2718/16-ц), на яку посилався суд першої інстанції в своєму рішенні, у частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на те , що рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року в справі № 758/10536/21 набуло законної сили 11 липня 2023 року, а тому саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок сплатити точно визначений розмір шкоди. 
Фактично рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року у справі № 758/10536/21 було виконане відповідачем 17 липня 2023 року. 
Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо періоду, за який відбулось прострочення виконання грошового зобов`язання. 
При визначенні суми стягнення апеляційний суд виходить з того, що періодом прострочення є : 12 липня 2023 року - 17 липня 2023 року; сукупний індекс інфляції - 99,40 %; кількість днів прострочення: - 5; сума боргу - 20 784,23 грн; 3 % річних - 10,25 грн. Інфляційні втрати - 0 грн. Всього: 10,25 грн. 
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року підлягає зміні, шляхом зменшення розміру стягнення 3 % річних з 880,00 грн до 10,25 грн, а суми інфляційних втрат з 5 609,35 грн до 0,00 грн.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 610,40 грн.
Враховуючи те, що розмір задоволених позовних вимог становить 0,16 %, розмір понесених витрат зі сплати судового збору, що підлягає стягненню з відповідача підлягає зменшенню з 1 073,60 грн до 1,72 грн, а розмір понесених витрат на правову допомогу з 4 000,00 грн до 6,40 грн.
За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено частково, в процентному співвідношення на 99,84 %, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 607,82 грн.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За таких підстав, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 599,70 грн, що становить різницю у покладених на сторони судових витрат, а рішення суду першої інстанції в частині суми судового збору, витрат на правову допомогу та загального розміру стягнення відповідній зміні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бобовича Миколи Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та суми судового збору змінити.
Зменшити суму 3 % річних, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 880 грн до 10,25 грн, суму інфляційних втрат з 5 609,35 грн до 0,00 грн, а загальну суму стягнення з 6 489,35 грн до 10,25 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 599,70 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт 

Т. І. Ящук