СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, E-mail: inbox@adm.su.court.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року Справа № 480/7065/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7065/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), у якій просить: 
- визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 183450036949 від 29.07.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , у відповідності до поданої заяви від 21.07.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області врахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період його роботи: з 01.05.2000 по 06.09.2001 у ТОВ «Лобнятранс»; з 01.10.2001 по 30.04.2003 у ТОВ «Лобнятранс»; з 17.06.2003 по 23.07.2007 на автоколоні № 1786 «Філіалу ГУП MO «Містрансавто» місто Хімки; з 14.03.2008 по 31.07.2008 у приватного підприємця згідно записів в трудовій книжці 28-30; з 01.10.2022 по 31.12.2022 у філії «Сумський молочний завод» та розглянути питання про призначення пенсії за віком з урахуванням цього стажу з дати подачі заяви, тобто з 21.07.2025. 
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 21.07.2025 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 183450036949 від 29.07.2025 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу. При цьому відповідач не зарахував до трудового стажу позивача періоди його роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1983 з 01.05,2000 по 06.09.2001; з 01,10.2001 по 30.04.2003, з 17.06.2003 по 23.07.2007,оскільки з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року; з 14.03.2008 по 31.07.2008, оскільки відсутні дані в Державному реєстрі застрахованих осіб; з 01.10.2022 по 31.12.2022, оскільки в Державному реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків. Позивач не погоджується з даним рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує його права, оскільки набутий на території будь-якої з держав-учасниць та заробіток за періоди роботи зараховуються до трудового стажу. Крім того наявність у підприємства, де працювала особа, заборгованості зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи, за який не сплачено (не обліковуються) страхові внески, до трудового стажу працівника, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює за страхована особа. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представником відповідача було надано суду через систему "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема, зазначивши про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.05.2000 року по 06.09.2021 з 01.10.2001 по 30.04.2003 з 17.06.2003 по 23.07.2007 рік на території російської федерації згідно наданих документів, оскільки з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи в російській федерації зараховується по 31.12.1991р. (а.с. 27-29).
У зв`язку з відрахуванням зі штату суду судді Сумського окружного адміністративного суду Глазька С.М. у зв`язку з призначенням його на посаду судді Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до Указу Президента України від 19.05.2026 № 394/2026 та наказу в.о. голови Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 № 24-ОС, на підставі розпорядження керівника апарату від 29.05.2026 №2707 призначено повторний автоматизований розподіл судової справ №480/2859/26.
Програмою "Діловодство спеціалізованого суду" дану справу було розподілено судді Павлічек В.О.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду дану справу прийнято до провадження судді Павлічек В.О.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працював, зокрема:
- з 01.05.2000 по 06.09.2001 та з 01.10.2001 по 30.04.2003 у ТОВ «Лобнятранс» на посаді водія (російська федерація); 
- з 17.06.2003 по 23.07.2007 на автоколоні № 1786 «Філіалу ГУП MO «Містрансавто» місто Хімки на посаді водія (російська федерація);
- з 14.03.2008 по 31.07.2008 у приватного підприємця на посадах водія та автослюсаря;
- з 29.04.2022 по 31.12.2022 у Філії "Сумський молочний завод" ДП "Аромат" на посаді водія (а.с. 50-59).
Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою від 21.07.2025 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (а.с. 82).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача. 
Рішенням від 29.07.2025 № 183450036949 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 6). При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявника 60 років 02 дні. Страховий стаж особи становить 31 рік 4 місяці 11 днів.
Крім того в оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1983 з 01.05.2000 по 06.09.2001 у з 01.10.2001 по 30,04.2003, з 17.06.2003 по 23.07.2007, оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з чим, стаж роботи в російській федерації зараховується по 31.12.1991р.;
- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 14.03.2008 по 31.07.2008, оскільки відсутні дані в Державному реєстрі застрахованих осіб;
- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 01.10.2022 по 31.12.2022, оскільки в Державному реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.
Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернулася з позовною заявою до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про пенсійне забезпечення” громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон №1058-ІV).
Згідно ч. 2 ст. 5 Закону №1058-ІV, виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
В силу положень ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Також, ч. 4 ст. 24 Закону №1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом №1058-ІV, а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.
При цьому статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
З копії трудової книжки НОМЕР_1 , суд вбачає, що позивач працював, зокрема, з 01.05.2000 по 06.09.2001, з 01.10.2001 по 30.04.2003 та з 17.06.2003 по 23.07.2007 в російській федерації.
В свою чергу, органом Пенсійного фонду не надано доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки, а також інших наданих документів.
При цьому з оскаржуваного рішення суд вбачає, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1983 з 01.05.2000 по 06.09.2001 у з 01.10.2001 по 30,04.2003, з 17.06.2003 по 23.07.2007, оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Суд зазначає, що частиною 2 ст. 4 Закону №1058-ІV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
13 березня 1992 року Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі - Угода від 13.03.1992, яка була чинною на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. 
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Отже дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди. 
В силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Положеннями статті 3 Угоди від 13.03.1992 також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
На час роботи позивачки в російській федерації Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.
Згідно зі статтею 11 Угоди від 13.03.1992 необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Кабінет Міністрів України постановою від 29 листопада 2022 року № 1328 постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
01 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року” (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.
Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зробленим ним у постановах від 28.01.2025 у справі №620/3530/22 та від 03.11.2025 у справі № 560/129/24.
Не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.
При цьому, не зазначення особою в заяві про призначення пенсії інформації про те, що вона не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди та ненадання особою документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат, на переконання суду не може бути безумовною підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу та як наслідок позбавлення особи в отриманні пенсії.
А відтак суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи в російській федерації з 27.07.1983 з 01.05.2000 по 06.09.2001 у з 01.10.2001 по 30,04.2003, з 17.06.2003 по 23.07.2007, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_3 , з тих підстав, що з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 14.03.2008 по 31.07.2008, оскільки відсутні дані в Державному реєстрі застрахованих осіб, суд зазначає наступне.
З копії трудової книжки НОМЕР_1 , суд вбачає, що позивач працював, зокрема, з 14.03.2008 по 31.07.2008 у приватного підприємця на посадах водія та автослюсаря;
Частинами 1, 2 ст. 21 Закону №1058-ІV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державною демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.
Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 Закону №1058-ІV визначено, що відомості, які містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
З наявної в матеріалах справи довідки форми ОК-5 суд вбачає, що в спірний період з 14.03.2008 по 31.07.2008 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості за спірний період щодо перебування позивача у трудових відносинах, в тому числі як про суму виплаченої позивачу заробітної плати, так і про сплачені страхові внески (а.с. 43).
При цьому суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що працівник не має нести відповідальність за несплату або несвоєчасну сплату внесків до пенсійного органу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували нарахування позивачу доходу/заробітної плати у спірний період. Також в матеріалах справи відсутні докази щодо надання відповідних доказів, зокрема, довідки про отримання доходу, до пенсійного органу.
А відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 14.03.2008 по 31.07.2008 у приватного підприємця.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 01.10.2022 по 31.12.2022, оскільки в Державному реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Разом з тим відповідно до статті 106 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 вересня 2019 року по справі №489/2283/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 11.10.2023 року по справі №340/1454/21, від 05.12.2025 року по справі №600/3079/24-а, від 20.01.2026 року по справі № 460/6126/24, від 27.02.2026 року по справі № 620/14565/24.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу у зв`язку з невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Наявність чи відсутність сплати страхових внесків роботодавцем не спростовує самого факту виконання позивачем трудових обов`язків.
Суд зазначає, що відповідно до довідки форми ОК-5, в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відомості про виплачену позивачу за спірний період з 01.10.2022 по 31.12.2022 суму заробітної плати. Однак відсутні відомості про сплачені страхові внески за вказаний період (а.с. 44 (зворотній бік).
Враховуючи викладене та оскільки обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладено саме на підприємство (роботодавця), суд доходить висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.10.2022 по 31.12.2022.
А відтак, враховуючи викладене суд доходить висновку. що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.07.2025 № 183450036949 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.05.2000 по 06.09.2001, з 01.10.2001 по 30.04.2003, з 17.06.2003 по 23.07.2007 та з 01.10.2022 по 31.12.2022; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача від 21.07.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду. 
Відповідно позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області врахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період його роботи з 14.03.2008 по 31.07.2008 у приватного підприємця згідно записів в трудовій книжці 28-30 та розглянути питання про призначення пенсії за віком з урахуванням цього стажу з дати подачі заяви, тобто з 21.07.2025, задоволенню не підлягають. 
Крім того, згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору у розмірі 605,60 грн., сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 06.09.2025 (а.с. 17). 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.07.2025 № 183450036949 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, код ЄДРПОУ 20490012) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) періоди роботи з 01.05.2000 по 06.09.2001, з 01.10.2001 по 30.04.2003, з 17.06.2003 по 23.07.2007 та з 01.10.2022 по 31.12.2022.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, код ЄДРПОУ 20490012) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 21.07.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, код ЄДРПОУ 20490012) суму судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.). 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя   В.О. Павлічек