ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.09.2026 | Справа № 910/8303/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Красилівської міської ради Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маджоріста" про стягнення 30 720,43 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2026 року Красилівська міська рада Хмельницької області (далі - Рада) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маджоріста" (далі - Товариство) 30 720,43 грн, з яких: 3 572,80 грн - основна заборгованість, 1 627,63 грн - пеня, 25 520,00 грн - штраф.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу від 25 березня 2024 року № 1 у частині повної передачі товару (паливно-мастильних матеріалів) за талонами.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 липня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.
13 липня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача на виконання вимог вказаної ухвали надійшла заява від цієї ж дати з доданими до неї документами для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 липня 2026 року вищенаведену позовну заяву Ради прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8303/26 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у разі, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За приписами частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Судом встановлено, що ухвала про відкриття провадження в справі від 14 липня 2026 року була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 15 липня 2026 року (10 година 21 хвилина), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку відповідного електронного листа.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 14 липня 2026 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Проте Товариство в установлений строк відзиву на позовну заяву не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.
Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
12 серпня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від цієї ж дати, у якій останній повідомив суд про те, що ціна позову не змінилась, спірна заборгованість відповідачем погашена не була.
Будь-яких інших заяв чи клопотань, зокрема, по суті спору, від сторін справи не надходило.
Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведення в порядку Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі бензину марки А-95 № UA-2024-03-26-000254-a, між Радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синергія Систем" (яке вподальшому змінило своє найменування на Товариство) було укладено договір купівлі-продажу товару від 25 березня 2024 року № 1, за умовами якого останнє взяло на себе обов`язок поставити товар і передати у власність позивача товар (скетч-картки/талони) за предметом закупівлі бензин А-95 (код ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистилят), у кількості, асортименті, якості та за ціною, визначеною в специфікації (додаток № 1 до договору), а Рада - прийняти й оплатити вартість зазначених нафтопродуктів на умовах цього правочину.
Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.
Відповідно до пункту 1.2. договору відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки/талони) на отримання товару відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 (зі змінами).
Постачальник зобов`язується зберігати придбаний покупцем товар протягом строку та на умовах, передбачених цим договором (пункт 2.4. вказаного правочину).
За пунктами 3.1., 3.2. договору ціна на товар встановлюється в національній валюті України - гривні, за 1 літр товару з урахуванням сплати усіх податків, зборів та інших витрат, у тому числі вартості транспортування товару та його зберігання, до фактичного отримання замовником згідно специфікації (додаток № 10). Сума договору становить 51 040,00 грн з ПДВ,
Відповідно до пунктів 4.1.-4.3. вказаного правочину оплата товару здійснюється покупцем за фактично поставлену кількість товару по безготівковому розрахунку на основі платіжних доручень покупця в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 2021 року № 590, з відстрочкою платежу до 30-ти календарних днів з дати документального підтвердження постачальником доставки товару згідно видаткової накладної, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника (за умови надходження бюджетного фінансування відповідних видатків на поточний рахунок замовника в 2023 році). Ціна одного літру товару вказується у видатковій накладній. До товару, що постачається, продавець обов`язково надає видаткову накладну, завірену та підписану постачальником, тобто особою уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів. Датою оплати вважається день зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.
Строк поставки товару - протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання договору. Місце відпуску палива за скретч-картками/талонами - АЗС постачальника. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент отримання товару покупцем на підставі видаткової накладної (скретч-картки/талони) постачальника. Скретч-картки/талони є підставою для видачі (заправки) на АЗС, вказаного в ньому об`єму і марки бензину покупцю. Скретч-картка/талон не є засобом розрахунків/платежів між сторонами. Скретч-картка/талон містить інформацію про вид і об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт покупця. Термін дії скретч-картки/талону складає не менше 12 місяців з дня їх отримання. У випадку, якщо поставка/приймання - передача товару була здійснена без дотримання до замовлених у договорі покупця даних про обсяг, дату поставки, однак сторонами попередньо оформлені та підписані первинні документи на товар (видаткові накладні), то ціна, кількість і строки поставленого товару вважаються погодженими сторонами й такими, що відповідають умовам цього правочину (пункти 5.1.-5.5. договору).
За пунктами 6.3.1.-6.3.3. вказаного правочину відповідач зобов`язався, зокрема: забезпечити поставку товару в строки, встановлені цим договором. Товар повинен відпускатись цілодобово на підставі пред`явлення скретч-карток/талонів на власних або орендованих АЗС постачальника, або на АЗС партнерів, розташованих в Хмельницькій області та в місті Красилів, а саме: мати в наявності не менше однієї заправної станції, яка знаходиться в радіусі до 10 км від місця розташування автотранспорту замовника за адресою: місто Красилів, площа Незалежності, 2; зберігати безкоштовно придбаний покупцем товар протягом строку, необхідного для його повного використання, але не більше 12 місяців; забезпечити можливість відпуску всього об`єму товару, який знаходиться на тимчасовому зберіганню на АЗС у будь-який час без підвищення вартості придбаного товару.
Відповідно до пункту 12.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині проведення розрахунків і гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
На виконання умов спірного правочину відповідач передав, а Рада - прийняла й оплатила обумовлені договором талони на паливо-мастильні матеріали, а саме: бензин А-95 у кількості 1 000,00 літрів, за ціною 51,04 грн з ПДВ за 1 літр, на загальну суму 51 040,00 грн з ПДВ. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями: підписаної уповноваженими представниками сторін і скріпленої їх печатками видаткової накладної від 27 березня 2024 року № 739 на суму 51 040,00 грн; платіжної інструкції від 28 березня 2024 року № 156 на вищевказану суму.
Як зазначав позивач у своєму позові, з обумовленої договором кількості товару Радою фактично було отримано 930 літрів бензину А-95. Бензин А-95 у кількості 70 літрів на загальну суму 3 572,08 грн Рада не отримала внаслідок неможливості отоварення наданих відповідачем талонів АЗС "Авіас" через відсутність відповідного пального на вказаних АЗС, розташованих у визначеній пунктом 6.3.1. договору зоні зберігання придбаного Радою пального, з січня 2025 року. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями складених повноважними представниками Ради актів: від 1 січня 2025 року, від 27 березня 2025 року та від 4 серпня 2025 року.
У зв`язку з цим Рада звернулася до Товариства з листом від 24 вересня 2025 року № 3638-08-10/2025, у якому просила відповідача забезпечити відпуск пального на обумовлених договором АЗС, а у разі неможливості виконання цієї вимоги - повернути кошти за невикористану частину талонів на пальне на загальну суму 3 572,80 грн. Копія вказаного листа з доказами його направлення відповідачу засобами поштового зв`язку містяться в матеріалах справи. Однак вказану вимогу було залишено відповідачем без відповіді та задоволення. На час звернення Ради з цим позовом Товариство свої зобов`язання за договором щодо заправки автомобілів позивача пальним у загальній кількості 70 літрів бензину А-95 не виконало, отримані кошти за непоставлений товар у розмірі 3 572,80 грн не повернуло. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, предметом яких є поставка товару.
Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до приписів статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці й покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Судом встановлено, що предметом спірного договору є саме поставка товару - паливно-мастильних матеріалів. Натомість талон, у розумінні вказаного правочину, є лише документом, який надає замовнику право на отримання товару. 
Відповідно до пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом із продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
За пунктом 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Отже, талон, за приписами чинного законодавства, є документом, який засвідчує право його власника отримати паливно-мастильні матеріали на АЗС.
При цьому, умовами пунктів 5.2., 6.3.1. договору прямо передбачено, що відпуск товару за скетч-картками/талонами відбувається саме за місцезнаходженням АЗС, на яких Рада зобов`язана отримати зазначений товар протягом строку дії талону.
Однак, докази наявності спірного товару на визначених у пункті 6.3.1. договору АЗС під час пред`явлення позивачем відповідних талонів/карток, матеріали справи не містять й Товариством до суду подані не були.
Відповідно до частини 1 статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
За приписами частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).
Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 918/631/19.
При цьому, із змісту спірного договору вбачається, що право власності на товар до позивача переходить у день передачі талонів, однак до моменту його фактичного отримання на АЗС він перебуває на зберіганні у відповідача.
За змістом частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Відповідно до статті 948 ЦК України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.
Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (частина 1 статті 949 ЦК України).
Однак, докази виконання відповідачем умов договору в частині передачі позивачу товару зі зберігання на спірну суму або повернення Раді відповідної суми грошових коштів матеріали справи не містять.
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зважаючи на те, що сума боргу відповідача, яка складає 3 572,80 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед Радою, а також доказів поставки (видачі) паливно-мастильних матеріалів на цю суму, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до Товариства про стягнення зазначеної суми боргу. У зв`язку з цим вказана позовна вимога підлягає задоволенню.
Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором Рада просила суд стягнути з відповідача 1 627,63 грн пені, нарахованої на вищевказану суму боргу за період з 1 січня 2025 року по 1 липня 2026 року, а також 25 520,00 грн штрафу, відповідно до пункту 7.3. вказаного правочину.
Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Приписами статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктами 7.2., 7.3. договору сторони передбачили, що у випадку невиконання, неналежного виконання зобов`язань з поставки товару постачальник сплачує Раді пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення невиконання зобов`язань. У випадку невиконання зобов`язань, визначених у пункті 6.3.3. договору, постачальник сплачує штраф у розмірі 50% вартості суми, зазначеної у пункті 3.2. договору.
Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взятого на себе обов`язку щодо забезпечення можливості відпуску всього придбаного Радою об`єму пального на обумовлених сторонами АЗС, і заявлена Радою до стягнення сума штрафу, передбаченого пунктом 7.3. договору в розмірі 25 520,00 грн, відповідає вищезазначеним приписам законодавства та положенням цього правочину, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми неустойки підлягає задоволенню.
Разом із цим, статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до пункту 11.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2024 року. Доказів продовження строку дії вказаного правочину сторонами до суду надано не було.
Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
При цьому, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України).
Враховуючи вищевказані норми Кодексу, суд дійшов висновку про те, що закінчення строку договору не звільняє Товариство від відповідальності за порушення його зобов`язань, яке мало місце під час дії договору. Однак, Рада може реалізувати своє право на притягнення Товариства до відповідальності, передбаченої пунктом 7.2. договору, шляхом стягнення неустойки лише за період до закінчення строку дії договору, - до 31 грудня 2024 року включно, оскільки пеня, яку просить стягнути позивач на підставі пункту 7.2. зазначеної угоди, є договірною санкцією, встановленою за порушення відповідачем негрошового зобов`язання. У зв`язку з цим вимога Ради про стягнення з Товариства 1 627,63 грн пені, нарахованої на підставі вказаного пункту договору за період з 1 січня 2025 року по 1 липня 2026 року, є необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, позов Ради підлягає частковому задоволенню.
Статтею 129 ГПК України визначено, що судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маджоріста" (02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 9; ідентифікаційний код 44876120) на користь Красилівської міської ради Хмельницької області (31000, Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, площа Незалежності, будинок 2; ідентифікаційний код 04060737) 3 572 (три тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн 80 коп. основної заборгованості, 25 520 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн 00 коп. штрафу та 2 521 (дві тисячі п`ятсот двадцять одну) грн 34 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14 вересня 2026 року.

Суддя  Є.В. Павленко