П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/8120/26	

Перша інстанція суддя Танцюра К.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Дегтярьової С.В., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року, у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И Л А :

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом у якому заявлено вимоги Білгород-Дністровському відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 13 березня 2026 року у ВП № 80492108.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що державним виконавцем помилково визначено розмір виконавчого збору у виконавчому провадженні № 80492108, розрахувавши розмір виконавчого збору, як за примусове виконання рішення немайнового характеру.
Проте, апелянт наголошує, що накладене на нього судом зобов`язання здійснити нарахування ти виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовцю є зобов`язанням майнового характеру, оскільки воно передбачає здійснення грошової виплати такому військовослужбовцю. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року, у справі № 420/29362/24, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із встановленням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, 13 березня 2026 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 80492108 з виконання виконавчого листа № 420/29362/24, виданого 27 лютого 2026 року, про: «зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із встановленням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум».
Також, 13 березня 2026 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 80492108, у розмірі 34 588,00 грн.
Позивач, не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Згідно ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Колегією суддів встановлено, що предметом позову Військової частини НОМЕР_1 є постанова Білгород-Дністровському відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 13 березня 2026 року, що винесена у ВП № 80492108.
В даному випадку, рішенням суду в адміністративній справі № 420/29362/24 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, із встановленням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум; 
На виконання зазначеного рішення Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 27 лютого 2026 року № 420/29362/24.
Постановою державного виконавця від 13 березня 2026 року відкрито виконавче провадження № 80492108.

Одночасно, оскаржувано постановою у виконавчому провадженні № 80492108 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 виконавчий збір, розміром 34588,00 грн (чотири мінімальних розміри заробітної плати), як за примусове виконання рішення немайнового характеру щодо юридичної особи.
В свою чергу, позивач вважає, що зобов`язання за рішенням суду у справі № 420/29362/24 є зобов`язанням майнового характеру, оскільки передбачає виплату стягувачу чіткої суми грошового забезпечення.
Тому, позивач вважає, що виконавчий збір за виконання рішення суду у справі № 420/29362/24 має стягуватись державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Враховуючи викладене, спірним питанням у цій справі є визначення розміру виконавчого збору, що має сплатити позивач.
Між тим, з аналізу вищевикладених положень ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що законодавцем встановлено два види обрахунку розміру виконавчого збору, а саме за виконання рішення майнового та немайнового характеру.
Так, у виконавчому провадженні рішення набуває майнового характеру у разі визначення у ньому конкретної суми, яка підлягає стягненню, лише в цьому випадку виконавець може визначити розмір виконавчого збору - 10 відсотків від цієї суми.
При цьому, рішення немайнового характеру - це рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Як вже зазначено вище, у справі, що розглядається, державний виконавець, приймаючи спірні постанови про стягнення виконавчих зборів, визначив зобов`язання боржника здійснити перерахунок як зобов`язання немайнового характеру.
Колегія суддів вважає такий висновок правомірним, оскільки судовим рішенням не зобов`язано стягнути з боржника відповідні суми (дії, що можливо виконати без участі боржника, списавши відповідні суми з рахунку), а зобов`язано здійснити такі дії, які може вчинити виключно боржник (в даному випадку роботодавець стягувача) - здійснити працівнику перерахунок грошового забезпечення та матеріальної допомоги за відповідний період. Окрім того, варто наголосити, що судом не було визначено конкретної суми, яка підлягає виплаті, з якої можливо було б визначити 10 відсотків виконавчого збору.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.
Вказані висновки суду щодо застосування положень ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 02 лютого 2026 року (справа № 420/11248/24).
Враховуючи вищевказане, судом першої інстанції при ухваленні свого рішення про відмову у задоволенні позову неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права не допущено, а як наслідок рішення суду скасуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року - без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	С.В. Дегтярьова   А.В. Крусян