ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 921/734/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С., 

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Фізичної особи-підприємця Іщенка Віталія Юрійовича - Сенченко А.С.,

Бережанської міської ради Тернопільської області - Вєнчура О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Іщенка Віталія Юрійовича

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 (у складі колегії суддів: Манюк П.Т. (головуючий), Рим Т.Я., Прядко О.В.)

та рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026 (суддя Чопко Ю.О.)

у справі № 921/734/25

за позовом Бережанської міської ради Тернопільської області

до Фізичної особи-підприємця Іщенка Віталія Юрійовича

про стягнення 3 040 574,61 грн,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року Бережанська міська рада Тернопільської області (далі - Бережанська міська рада) звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Іщенка В.Ю. про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 3 040 574, 61 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач для обслуговування належних йому на праві власності об`єктів нерухомого майна за адресою: місто Бережани, вулиця Золочівська, 4, Тернопільський район, Тернопільська область використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6120410100:04:001:0233, площею 4, 1698 га та земельну ділянку з кадастровим номером 6120410100:04:002:0234, площею 0, 2455 га за відсутності вчиненого правочину щодо таких земельних ділянок та без сплати орендної плати за землю, яку мав сплатити за користування ними, отже зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, сума безпідставно збережених коштів за період з 22.03.2024 до 03.04.2025 становить 3 040 574, 61 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026, позов задоволено.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у травні 2026 року ФОП Іщенко В.Ю. подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та закрити провадження у справі № 921/734/25 на підставі частини 2 статті 278 ГПК.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.06.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 921/734/25 за касаційною скаргою ФОП Іщенка В.Ю. з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.07.2026.
Бережанська міська рада у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.04.2025 № 420973997, № 420974148 земельні ділянки площею 4,1698 га кадастровий номер 6120410100:04:001:0233, площею 0,2455 га кадастровий номер 6120410100:04:002:0234, які знаходяться за адресою: м. Бережани, вулиця Золочівська, 4, Тернопільський р-н, Тернопільська обл. , цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з 28.09.2018 перебувають у комунальній власності Бережанської міської ради на підставі Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».
На цих земельних ділянках знаходиться нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель та споруд, загальною площею 8651,1 кв. м, яке зареєстроване на праві власності за Іщенко В.Ю., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2021 № 243868170; підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер: 1289 від 10.02.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О.
Отже, з 10.02.2021 нерухоме майно загальною площею 8651,1 кв. м, яке знаходиться на земельних ділянках із кадастровими номерами 6120410100:04:001:0233 площею 4,1698 га та 6120410100:04:002:0234 площею 0,2455 га перебуває у власності відповідача.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до складових частин об`єкта нерухомого майна входять зокрема, гаражі, 5 складів загальною площею 2 567, 6 кв. м, пожежне депо, візіровочна лабораторія, крупорушка, 4 зерносушки загальною площею 3 278, 3 кв. м.
З моменту набуття права власності на нерухоме майно відповідач здійснював фактичне користування земельними ділянками під своїм нерухомим майном без відповідних правовстановлюючих документів та без здійснення оплати за таке фактичне користування; договорів щодо користування цими земельними ділянками між власником майна та власником земельної ділянки укладено не було.
Рішенням Бережанської міської ради від 31.10.2019 № 1485 затверджено Положення про встановлення розміру та справляння орендної плати за земельні ділянки комунальної власності Бережанської міської територіальної громади, відповідно до таблиці 1 якого для земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» встановлено ставку орендної плати у розмірі 12 % від нормативно грошової оцінки землі.
У подальшому рішенням Бережанської міської ради від 23.01.2025 № 2100 затверджено Положення про встановлення розміру та справляння орендної плати за земельні ділянки комунальної власності Бережанської міської територіальної громади, відповідно до таблиці 1 якого для земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» встановлено ставку орендної плати у розмірі 12 % від нормативно грошової оцінки землі.
Отже, у період з 22.03.2024 до 03.04.2025, протягом якого відповідач користувався земельними ділянками, проте не уклав із позивачем договору оренди та не сплачував орендну плату, ставка орендної плати становила 12 % від нормативно грошової оцінки землі та не змінювалась. 
Згідно з наданими ГУ Держгеокадастру витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки по земельній ділянці з кадастровим номером 6120410100:04:001:0233: - нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2024 рік становить 22 584 797,79 грн; - нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2025 рік становить 25 284 784,89 грн; з нормативної грошової оцінки по земельній ділянці з кадастровим номером 6120410100:04:002:0234: - нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки за 2024 рік становить 1 230 495,10 грн; - нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2025 рік становить 1 377 598,70 грн.
Згідно з розрахунком безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування відповідачем за період з 22.03.2024 до 03.04.2025 земельною ділянкою з кадастровим номером 6120410100:04:001:0233, площею 4,1698 га яка знаходиться за адресою: м. Бережани, вул. Золочівська, 4, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., розмір заборгованості відповідача становить 2 883 473,58 грн.
Згідно з розрахунком безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування відповідачем за період з 22.03.2024 до 03.04.2025 земельною ділянкою з кадастровим номером 6120410100:04:002:0234, площею 0,2455 га, яка знаходиться за адресою: м. Бережани, вул. Золочівська, 4, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., розмір заборгованості відповідача складає 157 101,03 грн.
Загальний розмір заборгованості відповідача за час фактичного користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів за період з 22.03.2024 по 03.04.2025 становить 3 040 574,61 грн. 
Рішенням виконавчого комітету Бережанської міської ради від 17.04.2025 № 1622 створено комісію з визначення збитків власникам землі та землекористувачам (пункт 1 рішення) та затверджено Положення про комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (пункт 2 рішення).
Направлена на адресу відповідача претензія від 29.04.2025 № 03-12/1417 з вимогою до 25.05.2025 подати заяву про добровільне відшкодування збитків та заяви та виготовлення відповідної технічної документації щодо оренди вищенаведених земельних ділянок, залишена останнім без відповіді та задоволення.
Бережанською міською радою, з метою визначення розміру збитків, завданих внаслідок використання відповідачем вищенаведених земельних ділянок без правовстановлюючих документів, а також з метою їх подальшого відшкодування, 29.05.2025 на адресу відповідача направлено лист № 03-12/1722, у якому повідомлено про те, що 04.07.2025 відбудеться засідання комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.
На засідання комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, яке відбулося 04.07.2025, відповідач не з`явився та не забезпечив участі в цьому засіданні свого представника.
За результатами роботи комісії складено протокол засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 04.07.2025, відповідно до якого встановлено факт нанесення збитків бюджету Бережанської міської територіальної громади внаслідок незаконного використання земельних ділянок ФОП Іщенко В.Ю., що виразилось у безпідставному збереженні коштів орендної плати. Також надано можливість ФОП Іщенко В.Ю. добровільно відшкодувати до бюджету Бережанської міської територіальної громади безпідставно збережені кошти орендної плати за незаконне використання земельних ділянок.
Рішенням виконавчого комітету Бережанської міської ради затверджено акт з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 04.07.2025 № 4.
04.07.2025 Іщенко В.Ю. звернувся до Бережанської міської ради з заявою, в якій повідомив, що призначення земельних ділянок з кадастровими номерами 6120410100:04:001:0233 та 6120410100:04:002:0234 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) не відповідає реальному стану речей, оскільки на цих земельних ділянках знаходиться елеватор і встановлено два млини для переробки зерна та виготовлення муки; встановлення млинів зареєстровано органом місцевого самоврядування. У зв`язку з наведеним просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок з кадастровими номерами 6120410100:04:001:0233 та 6120410100:04:002:0234.
28.07.2025 на адресу відповідача направлено повідомлення № 03-12/2328 із додатками - акт від 04.07.2025 № 4 та пропозиція у 10-денний строк з дня отримання цього повідомлення розглянути його та добровільно відшкодувати завдані збитки. 
Станом на день звернення до суду добровільне відшкодування збитків відповідачем не здійснене.
Бережанська міська рада просить стягнути з ФОП Іщенка В.Ю. безпідставно збережені кошти за фактичне користування відповідачем земельними ділянками комунальної власності, які знаходяться за адресою: м. Бережани, вул. Золочівська, 4, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., площею 4, 1698 га, кадастровий номер 6120410100:04:001:0233 та площею 0, 2455 га, кадастровий номер 6120410100:04:002:0234, цільове призначення земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, обґрунтовуючи вимоги тим, що фактичне користування відповідачем земельними ділянками та ухилення від сплати безпідставно збережених коштів орендної плати є порушенням права територіальної громади щодо надходження грошових коштів до місцевого бюджету.
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, позов задовольнив та мотивував таке рішення тим, що за встановлених обставин, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідач у період з 22.03.2024 до 03.04.2025 використовував земельні ділянки без оформлених правових підстав, орендну плату не сплачував, хоча земельні ділянки використовував для розміщення належного відповідачу нерухомого майна. Отже, відповідач як фактичний користувач земельних ділянок, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберігає у себе кошти, які необхідно заплатити за користування ними, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини 1 статті 1212 ЦК.
У поданій касаційній скарзі ФОП Іщенка В.Ю. в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень послався на те, зокрема, що суди попередніх інстанцій порушили положення статей 4, 20 ГПК щодо підвідомчості цього спору суду господарської юрисдикції та не врахували, що наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини з її участю є господарськими. Сам факт функціонального призначення об`єкта нерухомості не є належним та достатнім доказом здійснення відповідачем господарської діяльності у розумінні статей 3, 42 Господарського кодексу України (далі - ГК, чинного на момент виникнення спірних правовідносин). При цьому суди не врахували висновки щодо юрисдикції спорів у правовідносинах між органами місцевого самоврядування та власниками нерухомості з питань користування земельними ділянками без укладення договору оренди, викладені у постановах Великої Палати Верхового Суду від 13.03.2018 у справі № 306/2004/15-ц, від 17.10.2018 у справі № 922/2972/17, аналогічні висновки наведено у постановах Верхового Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 27.06.2018 у справі № 749/230/15-ц, від 03.10.2018 у справі № 904/1182/17. Крім того, скаржник послався на наявність спору між тими ж сторонами про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельними ділянками, які знаходяться в місті Бережани Тернопільської області, за період з 22.03.2021 року по 21.03.2024 у межах справи № 910/3498/24, яка знаходиться у провадженні Господарського суду Тернопільської області, проте суд апеляційної інстанції не надав цій інформації будь-якої оцінки.
Відповідно до статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 24 ЦК людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
У статтях 25, 26 ЦК передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно з частиною 2 статті 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК, ГК, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верхового Суду від 06.08.2019 у справі № 904/5896/18).
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до частини 2 статті 50 ЦК фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх. Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.
Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до наявної у матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань(т.1 а.с. 131) Іщенко Ю.В. зареєстрований як ФОП з 10.02.2021. Відомостей про припинення ним підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом до суду немає. 
Також судом установлено, що до складових частин об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами 6120410100:04:001:0233 та 6120410100:04:002:0234, входять зокрема, гаражі, 5 складів загальною площею 2 567,6 кв. м, пожежне депо, візіровочна лабораторія, крупорушка, 4 зерносушки загальною площею 3 278, 3 кв. м. Окрім цього, відповідач у листі про зміну цільового призначення земельних ділянок вказує, що об`єктивне цільове призначення таких ділянок є землі сільськогосподарського призначення, на яких здійснюється виробництво сільськогосподарської продукції, оскільки на цих земельних ділянках знаходиться елеватор та встановлено два млини для переробки зерна та виготовлення муки. 
У цій справі спір між сторонами виник внаслідок безпідставного збереження відповідачем грошових коштів орендної плати за фактичне користування без належних правовстановлюючих документів земельними ділянками комунальної власності площею 4, 1698 га та площею 0, 2455 га, цільове призначення яких для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Відповідно до частин 1, 2 статті 3 ГК (чинного на час виникнення спірних правовідносин) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
За статтею 42 ГК підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина 1 статті 320 ЦК).
Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.
Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими (такі висновки наведено в постановах Великої Палати Верхового Суду від 06.08.2019 у справі № 904/5896/18, від 25.02.2020 № 916/385/19).
Оскільки, за встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у цій справі, нерухоме майно, яке знаходиться на спірних земельних ділянках комунальної власності використовувалось відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, що не було спростовано останнім у процесі розгляду справи, предметом спору є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів орендної плати за користування цими земельними ділянками без правовстановлюючих документів, з огляду на зміст спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін спору, то суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про вирішення цього спору за правилами господарського судочинства.
Такі висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 13.03.2018 у справі № 306/2004/15-ц, від 17.10.2018 у справі № 922/2972/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 27.06.2018 у справі № 749/230/15-ц, від 03.10.2018 у справі № 904/1182/17, на які послався скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, оскільки у цих справах висновки суду касаційної інстанції узагальнено зводяться до того, що у питаннях про юрисдикційність спору за участю ФОП встановленню підлягають обставини того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими, що і було враховано судами попередніх інстанцій при вирішенні спору у справі, що розглядається.
За таких обставин підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду касаційної скарги.
Водночас суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідач, оскаржуючи судові рішення у справі, що розглядається, з підстав порушення правил юрисдикції, одночасно посилається на наявність справи № 910/3498/24, яка знаходиться в провадженні Господарського суду Тернопільської області, у якій вирішується питання про стягнення з ФОП Іщенко Ю.В. на користь Бережанської міської ради 1 757 958,33 грн безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельними ділянками з кадастровим номером 6120410100:04:001:0233, площею 4,1698 га та з кадастровим номером 6120410100:04:002:0234, площею 0,2455 га, які знаходяться в місті Бережани Тернопільської області, за період з 22.03.2021 року по 21.03.2024.
У відзиві на касаційну скаргу у справі, що розглядається, Бережанська міська рада зазначила, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.06.2026 провадження у справі № 910/3498/24 закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК у зв`язку з відсутністю предмета спору та скасовано заходи забезпечення позову, оскільки ФОП Іщенко Ю.В. визнав позовні вимоги та добровільно сплатив суму коштів, заявлену до стягнення, до ухвалення судового рішення, що свідчить про визнання відповідачем обґрунтованості та правомірності аналогічних вимог Бережанської міської ради щодо стягнення безпідставно збережених коштів за користування цими ж земельними ділянками за інший період, у тому числі щодо підвідомчості цього спору суду господарської юрисдикції.
Зазначене підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є відкритими для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Такі обставини додатково підтверджують безпідставність доводів касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій правил господарської юрисдикції при вирішенні спору у справі, що розглядається, оскільки в іншій аналогічній справі, провадження в якій було закрито у зв`язку з добровільною сплатою відповідачем заявлених до стягнення коштів, відповідач фактично визнавав належність спору до юрисдикції господарського суду.
Доводи скаржника про те, що позивачем необґрунтовано при визначенні розміру безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності за спірний період з 22.03.2024 до 03.04.2025 застосовано ставку орендної плати у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки землі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції.
Розглянувши такі доводи, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги, виходячи із встановлених обставин прийняття Бережанською міською радою рішень від 31.10.2019 № 1485, від 23.01.2025 № 2100, якими затверджено Положення про встановлення розміру та справляння орендної плати за земельні ділянки комунальної власності Бережанської міської територіальної громади та встановлено ставку орендної плати для земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» у розмірі 12 % від нормативно грошової оцінки землі, а заяву про зміну цільового призначення зазначених земельних ділянок відповідач подав 04.07.2025, тобто після періоду, за який стягуються суми безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності у справі, що розглядається.
Будь-яких інших доводів, що стосуються суті спору, відповідно до підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною 2 статті 287 ГПК, касаційна скарга не містить.
При цьому інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.
Аргументи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм права та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін. 
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Відповідно до частини 3 статті 332 ГПК суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
За наведених обставин виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026 у справі № 921/734/25 підлягає поновленню.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Іщенка Віталія Юрійовича залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026 у справі № 921/734/25 залишити без змін.

3. Поновити виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026 у справі № 921/734/25.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв 

І.С. Міщенко