Справа № 359/1955/26
Провадження № 2/359/2559/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» липня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В., 
при секретарі - Кулакевич В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-
В С Т А Н О В И В :
08.09.2025 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в системі «Електронний суд» надійшла вищезазначена позовна заява, з проханням : стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором №1850215 від 23.10.2024 у розмірі 20039,96 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. ( а.с. 2-8). 

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.10.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір № 1850215 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позичальник зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», заповнила електронну заявку на сайті товариства та була ідентифікована і верифікована із використанням системи BankID НБУ. 23.10.2024 року Первісний кредитор розмістив в особистому кабінеті Позичальника оферту, що містила умови кредитування. Після ознайомлення з умовами Позичальник підтвердила згоду шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС, а отриманий 23.10.2024 року о 04:48:01 на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор B567 о 04:48:16 ввела у відповідному розділі ІТС, чим акцептувала оферту.

Позивач вважає, що таким чином договір укладено належним чином в електронній формі, а його підписання одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження цієї позиції посилається на постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.

За умовами кредитного договору кредит надано строком на 350 днів, стандартна процентна ставка становить 1 % за день. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» перерахувало на банківську картку, зазначену Позичальником, 4000,00 грн, що підтверджується документом ТОВ «ПЕЙТЕК».

Позичальник належним чином зобов`язання не виконувала: здійснювала платежі із простроченням, не в повному обсязі або взагалі їх не здійснювала, внаслідок чого виникла заборгованість. При цьому Позичальник здійснювала часткові платежі за кредитом, останній з яких - 06.02.2025 року в сумі 960,01 грн. Позивач вважає такі дії конклюдентними та такими, що підтверджують визнання укладеного договору і боргу, посилаючись, зокрема, на постанову Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц.

26.08.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-34/25, за яким до Позивача перейшло право вимоги до Позичальника. Відповідно до Реєстру боржників заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1850215 становить 20 039,96 грн. На підтвердження переходу права вимоги Позивач посилається на договір факторингу, його додаток та витяг із нього.

Станом на дату подання позову заборгованість складає 20039,96 грн., яка складається з: 3999,96 грн.- тіло кредиту; 8040,00 грн. - проценти; 8000,00 грн. - пеня.

22.05.2026 в системі «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Цьомою Р.А. було подано відзив (а.с.123-127), за змістом якого відповідач визнає позов частково. На її думку, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним і допустимим доказом, оскільки не є первинним бухгалтерським документом, не підтверджує факту виникнення, походження та розміру боргу, а лише відображає обчислення позивачем заявлених позовних вимог. Із розрахунку неможливо перевірити правильність нарахування тіла кредиту, процентів та інших платежів, при цьому доказів і пояснень щодо методики його складення позивач не надав.

На думку відповідача, наданий позивачем розрахунок не є зведеним обліковим документом, не погоджений із відповідачем і не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, а тому не може підтверджувати ані отримання кредиту, ані умови його надання, ані користування ним чи розмір заборгованості.

Відповідач також заперечує проти стягнення 8040,00 грн. процентів, вважаючи їх надмірними та несправедливими для споживача. Посилається на п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 від 09.04.1985 року, ч. 4 ст. 42 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 та від 10.11.2011 щодо необхідності особливого захисту споживача як слабшої сторони кредитних правовідносин.

Зазначає, що відповідно до законодавства про захист прав споживачів несправедливі та дискримінаційні умови договору можуть бути підставою для визнання їх недійсними незалежно від формальної згоди споживача. Вважає, що встановлений договором розмір процентів створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідачу і суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц, відповідач зазначає, що обставини справи мають підтверджуватися належними, допустимими та достовірними доказами, а не припущеннями. На її думку, пересічний споживач не завжди може ефективно оцінити умови кредитування, особливо коли вони містяться у значному за обсягом електронному договорі, а тому кредитодавець повинен належно поінформувати споживача про умови кредитування та довести погодження саме тих умов, на які він посилається.

Також відповідач посилається на ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої кредитодавець на вимогу споживача повинен безоплатно повідомляти інформацію про поточний розмір заборгованості, суми повернутого кредиту, надавати виписку щодо погашення заборгованості та інформацію про здійснені й майбутні платежі. Зазначає, що позивач цього не робив, у зв`язку з чим вважає недоведеним правомірне нарахування заявленої заборгованості.

Окремо відповідач заперечує проти стягнення 8000,00 грн. пені, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Зазначає, що в період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності за ст. 625 ЦК України та від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення кредитного зобов`язання, а нараховані з 24.02.2022 року штрафні санкції підлягають списанню кредитодавцем.

Відповідач зазначає, що фактично сплатила за кредитом 4280,00 грн, вважаючи, що цим фактично погашено проценти за користування кредитом.

За таких обставин відповідач вважає позовні вимоги такими, що підлягають лише частковому задоволенню, а саме в частині стягнення неповернутого тіла кредиту у розмірі 3999,96 грн., щодо стягнення процентів та пені просить відмовити.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 113-114).

У судове засідання представник позивача не з`явився, відповідно до поданою заявою ТОВ «СВЕА ФІНАНС» просив розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. Додаткових заяв та клопотань не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що 23.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачкою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було укладено Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1850215 (а.с.9-16).

Договір укладався в електронній формі із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи фінансової установи ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та програмного забезпечення - мобільного за стосунку «Selfie Credit».

Відповідно до умов Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 4000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 350 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці ( Графік платежів), що є додатком №1 до договору.

Згідно з умовами п.1.5 Договору визначено тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка - 1 % в день.

Відповідно до умов п.1.6 Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Згідно з пп. 1.9.1 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою становить 2499,48% річних.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 18000 грн. (пп.1.10.1)

Крім того, умовами договору визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_2 (п.2.1).

Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором В567 23.10.2024 о 04:48:16.

Одночасно, з використанням цього ж ідентифікатора відповідачем підписано Графік платежів, що є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №1850215 від 23.10.2024 (а.с.17), та Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг (а.с.18).

Крім того відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора Р704 17.06.2024 о 09:46:58 підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с.46-49).

Згідно із Графіком платежів та сплата процентів мала здійснюватися щомісячно в сумі 1000,00 грн. : перший платіж - 17.11.2024 , останній платіж - 08.10.2025. Всього 14 платежів. Повернення кредиту в сумі 4000,00 грн. мало бути здійснено - 08.10.2025. 

Факт укладення договору та отримання кредитних коштів відповідачем не оспорюється.

Крім того, факт видачі кредиту підтверджується інформацією ТОВ «ПЕЙТЕК» вих.№20250827-909 від 27.08.2025, яке є фінансовою установою, яка надає платіжні послуг, на підставі укладеного з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_3 від 2024-04-01 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 23.10.2024 04:50:10 на суму 4000,00грн., номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 0fbddfdd-3b4d-4aed-9062-0228214e019a, номер транзакції в системі ТОВ «Селфі кредит» - 979c34049b0f6dc0f1c9d31c120eea59, код авторизації - 979970, банк-еквайр- АТ «ПУМБ» зарахування на картку НОМЕР_4 (а.с.50). 

Згідно із розрахунком заборгованості (а. с.42-49) станом на 26.08.2025 за відповідачем ОСОБА_1 за Договором №1850215 від 23.10.2024 рахується заборгованість на загальну суму 20039,96 грн., з яких: 3999,96 грн.- тіло кредиту; 8040,00 грн. - проценти; 8000,00 грн. - пеня (а.с.42-49). У тому числі у розрахунку враховано часткове погашення процентів на загальну суму 4280 грн. 

При цьому з розрахунку встановлено, що проценти нараховувалися за поводженою процентною ставкою 1% в день, в межах строку користування кредитом з 23.10.2024 по 26.08.2025 включно.

Також встановлено, що 26 серпня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-34/25 (а.с.51-64), за умовами якого на підставі Акту приймання-передачі реєстру боржників від 26 серпня 2025року (а.с.72) та витягу з Реєстру боржників в електронному вигляді до Договору факторингу від 26.08.2025 №01.02-34/25 (а.с.78) ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передало право вимоги за кредитним договором № 1850215 від 23.10.2024 року Товариству з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», загальна заборгованість 20039,96 грн., у тому числі: 3999,96 грн.- тіло кредиту; 8040,00 грн. - проценти; 8000,00 грн. - пеня (а.с.78).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною другою цієї статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. 

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, в силу вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 

Отже, сукупність досліджених судом доказів підтверджує факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором та отримання кредитних коштів. 

Доводи представника відповідача про недоведеність розміру заборгованості за процентами суд вважає необґрунтованими. 

Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості оцінюється судом не ізольовано, а в сукупності з іншими дослідженими доказами, зокрема кредитним договором, документами щодо перерахування кредитних коштів та визнані сторонами відомостями про здійснені відповідачем платежі.

Відповідачем визнано, що інших сум на виконання зобов`язань за договором, окрім врахованих в розрахунку заборгованості платежів на загальну суму 4280,00 грн. вона не здійснювала.

Із розрахунку можливо встановити період та підстави нарахування процентів, їх розмір, залишок заборгованості та враховані платежі відповідача. Перевіривши наведені в ньому нарахування, суд не встановив арифметичних помилок чи невідповідності умовам укладеного сторонами договору. Проценти нараховані відповідно до погодженої сторонами денної процентної ставки, в межах строку кредитування, розміру непогашеної заборгованості та з урахуванням фактично здійснених відповідачем платежів.

Посилання відповідача на те, що розрахунок заборгованості сам по собі не є первинним бухгалтерським документом, не спростовує його доказового значення у цій справі, оскільки суд оцінює його у взаємозв`язку з іншими доказами, які підтверджують виникнення та виконання кредитного зобов`язання. При цьому відповідачем не наведено конкретних помилок у розрахунку, не зазначено, які саме суми чи періоди нарахування процентів є неправильними, та не надано власного розрахунку заборгованості, який би спростовував розрахунок позивача.

Необґрунтованими є і доводи відповідача про несправедливість погодженого розміру процентів. Ознак нікчемності окремих умов кредитного договору судом не встановлено, вимог щодо їх визнання недійсними відповідачем не заявлено, крім того, погоджена сторонами процентна ставка відповідає встановленим законом обмеженням щодо вартості споживчого кредиту. Отже, підстав для неврахування передбачених договором процентів при визначенні розміру заборгованості суд не встановив.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 

З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача як нового кредитора у зобов`язанні в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами.

Водночас в частині нарахованої неустойки в сумі 8000 грн. підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідач звільнений від спати неустойки.

Так, відповідно до умов пп.6.4.1, 6.4.2 п.6.4 Договору про надання споживчого кредиту передбачено сплату штрафу у розмірі 600 грн. у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, а також у розмірі 120 грн. з 5дня дня за кожен день не виконання такого зобов`язання (а.с.12-13).

Дослідженням розрахунку заборгованості встановлено, що первісним кредитором було нараховано штраф в сумі 600 грн. 07.03.2025, а також у подальшому щоденно нараховувався штраф в сумі 120 грн. з 08.03.2025 по 07.05.2025 включно, а також 08.05.2025 в сумі 80 грн. (а.с.45-46).

Разом із з тим, згідно із вимогами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 

Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. 

Тому нарахована первісним кредитора та заявлена до стягнення позивачем неустойка в розмірі 8000 грн. підлягає виключенню із загального боргу за кредитним договором.

З огляду на це суд вважає, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» належить стягнути борг за Договором №1850215 від 23.10.2024 у розмірі 12039,96 грн., який складається з: 3999,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8040,00 грн. - заборгованість за процентами.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем (а. с. 1), у розмірі 2662,40 грн., підлягають стягненню на його користь з відповідача. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором №1850215 від 23.10.2024 у розмірі 12039 гривень 96 копійок (дванадцять тисяч тридцять дев`ять гривень дев`яносто шість копійок), а також судовий збір в розмірі 2662 гривні 40 копійок (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 37616221, юридична адреса: 03124, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 17.07.2026.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів