Справа № 522/5828/26-Е
Провадження № 2/522/7019/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2026 року           м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої – судді Косіциної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, -

ВСТАНОВИВ:
09 квітня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ТОВ «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 6 717,00 гривень та упущену вигоду у розмірі 195 500,00 гривень та здійснити розподіл судових витрат.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою судді Косіциної В.В. від 14 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву.
Копію ухвали від 14.04.2026 було відправлено відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання листом з рекомендованим повідомленням про вручення, який повернувся на адресу суду з відміткою: «одержувач відсутній за вказаною адресою».
30 квітня 2026 від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року заяву представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження – залишено без задоволення.
06 травня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заявник зазначає, що відповідачка не завдала матеріальної шкоди позивачу, оскільки приміщення позивача було залите з квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 . Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази понесених витрат на ремонт кондиціонера, ножної педалі та первинні бухгалтерські документи за проведення аварійно-відновлювальних робіт. Зазначає, що матеріали справи не містять докази упущеної вигоди та зазначає, що позивач має право на відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі, який не перевищує 2 662,40 гривень. У прохальній частині просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та відшкодувати їй понесені витрати.
19 травня 2026 року від представника позивача – ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив. У якій заявниця зазначає, що відповідачка не спростувала причину залиття, не надала альтернативного джерела води, не надала доказів справності внутрішньоквартирних мереж та не надала доказів відсутності своєї вини. Також зазначає, що надані відповідачем акти не відповідають вимогам встановлених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17.05.2005. Вказує, що доводи відповідача про неналежність акту є надуманими, окрім того відповідач не була позбавлена можливості брати участь у фіксації, однак доступу до квартири не надала. Окрім всього зазначає, що відповідач помилково стверджує, що без повної проектно-кошторисної документації неможливо довести розмір шкоди; зазначає, що доводи відповідача про те, що відсутні первинні бухгалтерські документи, не спростовують факту пошкодження кондиціонеру; зазначає, що позиція відповідача про можливе інше залиття ножної педалі медичного обладнання з 20.11.2025 по 02.01.2026 є чистим припущенням, а доводи щодо РРО та податкової не мають відношення до предмета спору. На підставі викладено заявник вважає, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
10 липня 2026 року від представника відповідача надійшла заява про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, у якій заявник просить стягнути з ТОВ «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 50 000,00 гривень.
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» є Товариством з обмеженою відповідальністю, місцезнаходженням якого є: м. Одеса, Аркадійське плато, буд. 5/2, приміщення №6. Відповідно до даних відомостей ТОВ «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» здійснює наступні види економічної діяльності: діяльність лікарняних закладів (основний), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, загальна медична практика, спеціалізована медична практика та інша діяльність у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до витягу відомостей з Ліцензійного реєстру МОЗ з медичної практики місцем провадження діяльності ТОВ «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» є: Одеська обл., м. Одеса, Гагарінське плато, буд. 5/2, приміщення №6, за спеціальностями: анестезіологія, загальна практика - сімейна медицина, організація i управління охороною здоров`я, офтальмологія; за спеціальностями молодших спеціалістів з медичною освітою: сестринська справа, сестринська справа (операційна).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.04.2026 №472536748, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на Аркадійське плато.
20 листопада 2025 року комісія у складі: голови ОСББ – Ковальчук Олени Олександрівни та технік/інженера ОСББ – Скрицького Руслана Анатолійовича склали акт №20/11-2025 про наслідки залиття нежитлового приміщення. Відповідно до змісту якого було обстежено приміщення ТОВ «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 плато 5/2.
В акті також зазначено , що на день обстеження комісія встановила, що під час залиття нежитлового приміщення ТОВ «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» постраждало приміщення медичного закладу (приміщення стерилізаційної, яка є частиною операційного блоку), а саме:
- наявні характерні сліди залиття у вигляді намокання стелі та стін, локальні пошкодження оздоблення стелі (плями, розводи, відшарування), що виникли внаслідок проникнення води згори;
- медичне обладнання - факоемульсифікатор Centurion (виробник Alcon), у складі якого пошкоджено ножну педаль керування (footswitch), яка втратила працездатність внаслідок потрапляння вологи;
- система кондиціонування (кондиціонер торгової марки Samsung), встановлений у кабінеті операційної – вийшов з ладу внаслідок потрапляння вологи, що спричинило окислення електричних контактів та пошкодження плати керування.
Актом встановлено, що виявлені пошкодження мають характер, типовий саме для залиття приміщення, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з потраплянням води з приміщення, розташованого поверхом вище (квартира АДРЕСА_4 ). Інших можливих джерел виникнення зазначених пошкоджень під час обстеження не встановлено. В результаті обстеження вище розташованої квартири АДРЕСА_3 плато 5/2 комісією доступу комісії до приміщення не надано; власник/користувач квартири двері не відчинив, на контакт не вийшов, участі у складанні акту не прийняв, що свідчить про ухилення від участі у фіксації обставин залиття.
У висновку акта зазначено, що причиною залиття стало неналежне утримання внутрішньоквартирних інженерних мереж або обладнання у квартирі АДРЕСА_4 , що призвело до витоку води та її проникнення до нижче розташованого нежитлового приміщення, яке належить ТОВ «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я». Необхідно провести ремонт за рахунок власника або законного користувача квартири АДРЕСА_3 плато 5/2.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, системний аналіз норм чинного законодавства щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що предметом доказування у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є обставини щодо факту залиття квартири, особи-завдавача шкоди, причинного зв`язку між діями завдавача та наслідками у виді шкоди, вини завдавача шкоди у завданні збитків, розміру збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири.
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.
Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. 
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.».
На думку суду, зазначений вище акт не відповідають вимогам, викладеним у Правилах з огляду на те, що він не містить відомостей про чітко встановлену причину залиття, як того вимагають Правила. Навпаки, зі змісту акта вбачається, що на момент проведення обстеження комісія не мала доступу до квартири АДРЕСА_5 , у зв`язку з чим не могла безпосередньо встановити джерело та причину витоку води. За таких обставин зазначена в акті причина залиття ґрунтується виключно на припущеннях, а не на безпосередньо встановлених фактичних даних.
Зокрема, формулювання про те, що неналежне утримання внутрішньоквартирних інженерних мереж або обладнання у квартирі АДРЕСА_5 призвело до витоку води та її проникнення до нижче розташованого нежитлового приміщення, не містить категоричного висновку про встановлені обставини, а лише відображає ймовірне припущення щодо можливих причин залиття, зроблене без огляду квартири. Відтак такі відомості не можуть вважатися належним підтвердженням фактичної причини залиття та покладатися в основу висновків суду.
На противагу цьому, представником відповідача, разом із відзивом на позовну заяву, було надано копію акту про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення від 30.09.2025 №17 складений комісією у складі голови правління – ОСОБА_4 та інженера будинкових систем – ОСОБА_5 . Відповідно до змісту якого 30.09.2025 відбулося обстеження квартири АДРЕСА_2 на предмет залиття з вище розташованих квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , що знаходяться на 4 поверсі 24 поверхового будинку.
Актом встановлено, що під час залиття в квартирі АДРЕСА_5 постраждали стеля в прибудованій кімнаті на балконі, намокла та почала лущитися стіна в спальні. В квартирі АДРЕСА_1 виявлено відсутність гідроізоляції на терасі, порушення цілісності системи водовідведення зовнішнього фасаду. А також в квартирі АДРЕСА_5 вказана прибудова примикає до зовнішньої стіни квартири, яка одночасно є частиною зовнішнього фасаду будинку.
У висновках до акту зазначено, що причинною залиття квартири АДРЕСА_5 стало протікання води через зовнішні конструкції у зв`язку з порушенням системи водовідведення.
Також представником відповідача було надано до суду копію акту про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення від 20.11.2025 №18 складений комісією у складі голови правління – ОСОБА_4 та інженера будинкових систем – ОСОБА_5 . Відповідно до змісту якого 20.11.2025 відбулося обстеження квартири АДРЕСА_2 на предмет залиття з вище розташованих квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , що знаходяться на 4 поверсі 24 поверхового будинку.
Актом було встановлено, що під час залиття в квартирі АДРЕСА_5 постраждали стеля в прибудованій терасі, намокла та почала лущитися стіна в спальні, залита та набрана водою натяжна стеля. В квартирі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 виявлено відсутність гідроізоляції на терасі, порушення цілісності системи водовідведення зовнішнього фасаду. Також зазначено, що в квартирі АДРЕСА_5 вказана прибудова примикає до зовнішньої стіни квартири, яка одночасно є частиною зовнішнього фасаду будинку.
У висновках до акту зазначено, що таким чином причиною залиття квартири АДРЕСА_5 стала відсутність гідроізоляції на терасі квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 . А також порушення цілісності системи водовідведення на фасаді квартири АДРЕСА_5 .
У відповіді на відзив представник позивача вказує, що акт від 30.09.2025 №17 та акт від 20.11.2025 №18, на які посилається відповідача, складені з істотними порушеннями вимог щодо оформлення та змісту таких документів, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі. Окрім того вказує, що дані документи фактично ґрунтуються на суб`єктивних припущеннях осіб, які проводили поверхневий візуальний огляд без застосування спеціальних знань та спеціального обладнання.
Суд не погоджується з наведеними доводами представника позивача з огляду на таке.
Насамперед суд зазначає, що акти від 30.09.2025 № 17 та від 20.11.2025 № 18 за своєю формою та змістом відповідають вимогам, встановленим Правилами, містять відомості про дату та місце проведення огляду, склад комісії, опис виявлених обставин, а також підписи осіб, які брали участь у їх складанні. Будь-яких доказів, які б свідчили про невідповідність зазначених актів вимогам чинного законодавства чи Правил, позивачем не надано.
Доводи про те, що акти ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях осіб, які проводили поверхневий візуальний огляд без застосування спеціальних знань та спеціального обладнання, також є необґрунтованими. Як убачається з матеріалів справи, позивач під час проведення огляду, за результатами якого складено зазначені акти, присутнім не був, а тому не міг безпосередньо спостерігати за порядком його проведення, обсягом виконаних дій чи використанням відповідних технічних засобів. Відтак твердження про поверхневий характер огляду є лише припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами.
Крім того, суд звертає увагу, що огляд, за результатами якого складено акти від 30.09.2025 № 17 та від 20.11.2025 № 18, здійснювався тими ж особами, які раніше проводили огляд за участю самого позивача у його приміщенні №6. Водночас під час проведення такого огляду позивач не ставив під сумнів компетентність зазначених осіб.
Щодо посилань представника позивача на відсутність у членів комісії спеціальних знань та належної кваліфікації, суд також зазначає, що Правила не містять вимог щодо наявності у членів комісії певної спеціальної освіти чи кваліфікації, а передбачають лише участь у проведенні огляду відповідних спеціалістів виконавця послуг. Матеріалами справи підтверджується, що акти складені та підписані головою ОСББ та техніком/інженером ОСББ, уповноваженими на проведення відповідних оглядів у межах виконання своїх посадових обов`язків, а тому відсутні підстави ставити під сумнів належність таких актів лише з мотивів, наведених представником позивача.
Окрім того, проаналізувавши вище вказані акти від 30.09.2025 №17 та від 20.11.2025 №18, суд дійшов до наступних висновків.
30 вересня 2025 року відбулося складання акту №17 щодо залиття квартири АДРЕСА_5 з квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку з якого причинною залиття квартири АДРЕСА_5 стало протікання води через зовнішні конструкції у зв`язку з порушенням системи водовідведення.
20 листопада 2025 року відбулося складання акту №20/11-2025 щодо залиття приміщення №6 з квартири АДРЕСА_5 . Відповідно до висновку з якого причинною залиття стало неналежне утримання внутрішньоквартирних інженерних мереж або обладнання у квартирі АДРЕСА_5 .
Цього ж дня, 20 листопада 2025 року, відбулося складання акту №18 щодо залиття квартири АДРЕСА_5 з квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку з якого причинною залиття квартири АДРЕСА_5 стала відсутність гідроізоляції на терасі квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , а також порушення цілісності системи водовідведення на фасаді квартири АДРЕСА_5 .
Так, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, які об`єктивно унеможливлювали проведення огляду квартири АДРЕСА_5 під час складання зазначеного акта. Матеріали справи не містять відомостей про те, які саме заходи були вжиті комісією для забезпечення доступу до квартири, чи здійснювалися спроби зв`язатися з її власником або користувачем, а також чи фіксувалася відмова у наданні доступу. Водночас цього ж дня тією самою комісією було складено акт №18 щодо залиття квартири АДРЕСА_5 , що свідчить про проведення її огляду. За таких обставин твердження про неможливість потрапити до квартири АДРЕСА_5 , покладене в основу висновків акта №20/11-2025, не знайшло свого належного підтвердження.
Крім того, суд враховує, що акт від 20.11.2025 №18 містить висновок про те, що причиною залиття квартири АДРЕСА_5 є відсутність гідроізоляції на терасі квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , а також порушення цілісності системи водовідведення на фасаді квартири АДРЕСА_5 . При цьому матеріали справи містять відеозапис квартири АДРЕСА_5 , на якому зафіксовано пошкодження (розрив) стелі через накопичення у ній води, що узгоджується із проникненням води через конструктивні елементи будівлі та підтверджує висновок комісії щодо відсутності гідроізоляції як однієї з причин залиття.
Разом із тим суд зазначає, що сам по собі висновок акта №18 про те, що порушення цілісності системи водовідведення на фасаді квартири АДРЕСА_5 стало причиною залиття приміщення №6, не підтверджений належними доказами, оскільки аналогічне порушення було зафіксовано ще в акті №17 від 30.09.2025, однак тоді воно не визначалося як причина залиття вказаного приміщення. Водночас ця обставина не спростовує інших висновків акта №18, зокрема щодо відсутності гідроізоляції на терасі квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , яка узгоджується як із характером зафіксованих пошкоджень, так і з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.
Отже, оцінюючи акти у їх сукупності, суд доходить висновку, що акт від 20.11.2025 №20/11-2025 не може бути покладений в основу встановлення причин залиття приміщення №6, оскільки його висновки ґрунтуються на непідтвердженому припущенні про джерело витоку води без належного огляду квартири АДРЕСА_5 . Натомість акти №17 від 30.09.2025 та №18 від 20.11.2025 є взаємоузгодженими в частині встановлення зовнішніх причин залиття квартири АДРЕСА_5 , а висновок акта №18 щодо відсутності гідроізоляції на терасі додатково підтверджується дослідженим судом відеозаписами.
Фактично підставою для застосування цивільно-правової відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного право порушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Частиною першою статті 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76,80 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Отже, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та залиттям належного позивачу приміщення. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не знайшли свого належного підтвердження під час судового розгляду, а тому підстави для їх задоволення відсутні.
Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 24 квітня 2026 року між ОСОБА_1 та адвокатом Веселовим Антоном Олександровичем було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до змісту якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе обов`язок надати правову допомогу шляхом складання та подання документів і представництва інтересів в судах всіх інстанцій, а також в інших органах з метою захисту прав довірителя у страві №522/5828/26-Е.
Відповідно до пункту 4.1. договору, довіритель сплачує повіреному гонорар у розмірі, що визначається в акті приймання-передачі виконаних робіт.
16 червня 2026 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 24.04.2026, відповідно до змісту якого сторони визначили, погодили та підтвердили, що на виконання умов договору, повіреним були виконані, а довірителем прийняті в повному обсязі наступні роботи в суді першої інстанції:
- ознайомлення з матеріалами справи;
- вивчення судової практики зі спірних правовідносин;
- підготовка клопотання про розгляд справи і загальному порядку;
- підготовка відзиву на позов;
- підготовка клопотання про виклик свідків;
- підготовка клопотання про витребування доказів.
Загальна вартість вказаних робіт склала – 50 000,00 гривень.
У статті 11 ЦПК України вказано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проте, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги
Суд вважає, що чинне процесуальне законодавство не містить заборони щодо права суду на зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за умови, що заявлений розмір таких витрат не відповідає принципу пропорційності, розумності та справедливості, а самі витрати не є фактичними та неминучими.
Тому, під час визначення розміру витрат на професійну правничої допомоги суд повинен встановити наступне:
- чи обґрунтувала особа понесення таких витрат належними та допустимими доказами;
- чи відповідає заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу принципам пропорційності, розумності, та справедливості;
- чи є такі витрати фактичними та неминучими?
Згідно постанови КЦС ВС від 14.12.2022 у справі № 161/12984/20, постановою Волинського апеляційного суду від 30 серпня 2021 року, крім іншого, відмовлено відповідачу у стягненні на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 5 000,00 гривень. Рішення апеляційного суду в цій частині мотивоване необґрунтованістю та недоведеністю належним чином заявлених вимог. Зокрема, апеляційний суд вказав, що як видно з акта від 07 червня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 02 січня 2020 року, такий не містить переліку послуг та їх вартість, які надавались представником відповідачу саме під час апеляційного перегляду справи, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. Верховний Суд не погоджується з таким висновком, враховуючи наступне. Апеляційний суд встановив, що представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути з позивача 5 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у апеляційному суді. На підтвердження заявлених вимог представником відповідача надано копію ордеру на надання правничої допомоги адвокатом, акт від 07 червня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 02 січня 2020 року та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 7 від 07 червня 2021 року про сплату 5 000,00 гривень в якості оплати таких послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Суд також враховує, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункти 145, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Отже, ненадання відповідачем розрахунку витрат на правничу допомогу (детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу.
Враховуючи те, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 24.04.2026 та акт приймання-передачі виконаних робіт від 16.06.2026 розмір плати (гонорару) за представництво інтересів клієнта у справі №522/5828/26-Е становить 50 000,00 гривень, тобто, розмір гонорару адвоката є фіксованим, а тому, акт приймання-передачі наданих послуг не є обов`язковим для врахування судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат.
Щодо факту ознайомлення з матеріалами справи та вивченням судової практики зі спірних правовідносин, суд зазначає наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №754/8750/19 викладено висновок про те, що витрати на ознайомлення з апеляційними скаргами не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзивів на апеляційні скарги.
З огляду на наведене, суд вважає, що як ознайомлення з матеріалами справи та документами, так і вивчення судової практики зі спірних правовідносин є невід`ємними складовими процесу підготовки правової позиції та складання процесуальних документів по суті справи (позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечень тощо). Зазначені дії не є самостійними видами правничої допомоги, результат яких має окреме значення для клієнта, а охоплюються послугами зі складання відповідних процесуальних документів, у зв`язку з чим не підлягають окремій оцінці та компенсації при розподілі судових витрат.
Судом встановлено, що поданий представником відповідача відзив на позовну заяву є незначним за обсягом та складається з 3 аркушів. У додатках до відзиву відсутні будь-якій документи, отримані представником відповідача самостійно (в тому числі шляхом подання адвокатських запитів). Зазначене дає суду підстави вважати, що адвокат не витратив значного проміжку часу для отримання таких додатків. Суд звертає увагу на те, що зазначена категорія справ – характеризується незначним рівнем складності. Визначаючи вартість такої послуги, як складання та подання відзиву, суд виходить з того, що спірні правовідносини чітко врегульовані чинним законодавством. Підготовка відзиву не потребувала аналізу великої кількості нормативно-правових актів. Між нормами прави відсутні будь-які колізії, що свідчить про сталість та єдність законодавства у цій сфері. При цьому, судова практика у цій сфері чітко сформована та не відрізняється між собою, що не вимагало від представника відповідача витрат значного проміжку часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.
На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно на відносини, що виникли між позивачем та відповідачами.
Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що витрати пов`язані зі складанням відзиву на позовну заяву за умови їх відповідності критеріям розумності, справедливості та співмірності повинні становити 3 000,00 гривень.
Щодо витрат пов`язаних із написанням клопотання про розгляд справи і загальному порядку, суд зазначає наступне.
30 квітня 2026 від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року заяву представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження – залишено без задоволення.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подане представником відповідача клопотання не призвело до досягнення процесуального результату, на який воно було спрямоване, а відповідні доводи не були прийняті судом. За таких обставин витрати на підготовку зазначеного клопотання не відповідають критерію необхідності та не підлягають компенсації за рахунок іншої сторони.
Щодо витрат пов`язаних із написанням клопотання про виклик свідків та клопотання про витребування доказів, суд зазначає наступне.
09 квітня 2026 року разом із відзивом на позовну заяву, представник відповідача подав до суду клопотання про витребування доказів та клопотання про виклик свідків.
Ухвалою суду від 26 серпня 2026 року обидва клопотання представника відповідача – залишено без задоволення.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подане представником відповідача клопотання не призвело до досягнення процесуального результату, на який воно було спрямоване, а відповідні доводи не були прийняті судом. За таких обставин витрати на підготовку зазначеного клопотання не відповідають критерію необхідності та не підлягають компенсації за рахунок іншої сторони.
Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок залиття – відмовити.
Стягнути з позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДИЧНА АКАДЕМІЯ ЗДОРОВ`Я», м. Одеса, Аркадійське плато, буд. 5/2, приміщення №6, ЄДРПОУ: 44279199, на користь відповідача – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення суду складено та підписано 26 серпня 2026 року.

Суддя            Косіцина В.В.