| | Справа №760/32114/25 2/760/7967/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
10 вересня 2026 року  м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Майстренка О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором страхування, 
встановив:
У листопаді 2025 року Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - позивач) звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач), про стягнення заборгованості за договором страхування.
Позовна заява мотивована тим, що 13.10. 2023сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), водій CHEVROLET Volt, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 скоїв наїзд на тварину, а саме собаку. Внаслідок ДТП тварина отримала тілесні ушкодження та потребувала лікування у ветеринарній клініці.
В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), таким чином було встановлено факт, що відповідач після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу CHEVROLET Volt, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-211833246.
Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування Позивачем шкоди третій особі у зв`язку з тілесними ушкодженнями тварини внаслідок ДТП. За полісом страхування № EP-211833246 було передбачено суму франшизи (за ризиком нанесенню шкоди майну третіх осіб - 0,00 грн.), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати.
Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 50259,00 грн.
Позивач, на виконання полісу страхування № EP-211833246, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі у зв`язку з тілесними ушкодженнями тварини внаслідок ДТП, здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 50259,00 грн.
16 січня 2025 року відповідачу було направлено досудову вимогу. 30.01.2025 останній отримав зазначену вимогу.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача 50259 - розмір основного боргу, штрафні санкції за період з 05.02.2025 по 11.11.2025, а саме: 3036,81 грн - інфляційні витрати, 11869,39 грн - пеня, 1156,65 грн - три відсотки річних, а також сплачені судові витрати.
Склад суду визначено відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами, які містяться у справі.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив обставини та дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 13.10.2023сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), водій CHEVROLET Volt, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 скоїв наїзд на тварину, а саме собаку. Внаслідок ДТП тварина отримала тілесні ушкодження та потребувала лікування у ветеринарній клініці.
В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), таким чином було встановлено факт, що відповідач після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди, що підтверджується копією долученої до позову постанови Вишгородсього районного суду Київської області від 27.11.2022.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу CHEVROLET Volt, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-211833246.
Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі у зв`язку з тілесними ушкодженнями тварини внаслідок ДТП, що підтверджується страховим актом № 47373/2/1 від 15.03.2024. 
За полісом страхування № EP-211833246 було передбачено суму франшизи (за ризиком нанесенню шкоди майну третіх осіб - 0,00 грн.), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати.
Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 50259 грн.
Позивач, на виконання полісу страхування № EP-211833246, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі у зв`язку з тілесними ушкодженнями тварини внаслідок ДТП, здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 50259 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в Національній валюті від 15.03.2024 № 8564.
16 січня 2025 року відповідачу було направлено досудову вимогу. 30.01.2025 останній отримав зазначену вимогу проте грошові кошти так і не повернув.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача 50259 - розмір основного боргу, штрафні санкції за період з 05.02.2025 по 11.11.2025, а саме: 3036,81 грн - інфляційні витрати, 11869,39 грн - пеня, 1156,65 грн - три відсотки річних та понесені судові витрати.
Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пп. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Отже, за загальним правилом цивільного законодавства шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла.
Разом з тим, законодавством України передбачено спеціальний механізм відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом страхування цивільно-правової відповідальності.
Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закону № 1961-IV), чинним на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи за шкоду, заподіяну третій особі.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум зобов`язаний відшкодувати оцінену шкоду, заподіяну майну потерпілої особи.
Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Судом встановлено, що внаслідок ДТП тварина отримала тілесні ушкодження та перебувала на лікуванні у ветеринарній клініці про, що свідчать долучені до позову докази: чеки, ветеринарним паспортом та іншими доказами які підтверджують факт отримання твариною тілесних ушкоджень.
На підставі зазначених документів позивач, як страховик, здійснило виплату страхового відшкодування потерпілим, що підтверджується платіжними документами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до пункту «в» частини 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).
З урахуванням вищенаведеного, а саме те, що відповідача визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди яка сталася 13.10.2023, доведено обставини що останній самовільно залишив місце пригоди та заподіяна шкода потерпілому була відшкодована позивачем, суд дійшов висновку, що позивач отримав право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування у розмірі фактично понесених позивачем витрат пов`язаних із відшкодуванням збитків, а саме 50259 грн.
Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційні втрати - 3036,81 грн; пеню 11869,39 грн та три відсотки річних 1156,65 грн, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК України).
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не можна вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він не повинен нести відповідальність у вигляді сплати позивачу інфляційних втрат, пені та 3% річних.
Відтак, відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача розмір фактично понесених позивачем витрат пов`язаних із відшкодуванням збитків, а саме 50259 грн.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, то вимоги позивача в частині стягнення судових витрат підлягають задоволенню пропорційно задоволенню позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Пропорційно до частини задоволених позовних вимог (75,78%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 608,26 грн. судового збору за подання позову.
Позивачем також заявлено витрати на правову допомогу 7300 грн.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на малозначність справи, обсяг правничої допомоги наданої представником позивача, яка обмежилась складанням та поданням позовної заяви до суду, а також часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись вище викладеним та ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», суд
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» суму майнової шкоди у розмірі 50259 гривень, судові витрати, які складаються зі судового збору у сумі 1835 гривень 69 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:
позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг», ЄДРПОУ 39433769, місцезнаходження: 04040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. Майстренко