Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 серпня 2026 р. № 520/3297/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційних код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (вул. Госпітальна, буд. 16,м. Київ,01133, код ЄДРПОУ 08356179) про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення, - 
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, в якому просить суд: 
1. Визнати протиправними дії солідарно ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та внесення запису про те, що його розшукує ТЦК та СП і що ТЦК та СП звернулось до Нацполіції, щоб доставити його для складання протоколу. Причина: не прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати солідарно ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та внесення запису про те, що його розшукує ТЦК та СП і що ТЦК та СП звернулось до Нацполіції, щоб доставити його для складання протоколу. Причина: не прибуття за повісткою до ТЦК та СП та направити до органів Національної поліції повідомлення про відсутність підстав для розшуку, адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 щодо якого надсилалося звернення.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене Протоколом № 2025-0529-1540 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 29.05.2025 року.
3. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів солідарно.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані дії ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 та рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене Протоколом № 2025-0529-1540 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 29.05.2025 року є протиправними та такими, що порушують права позивача. 
Ухвалою суду від 01.04.2026 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується матеріалами справи. 
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, місто Харків у період з 24.02.2022 по 15.09.2022 належало до території активних бойових дій, а з 15.09.2022 по теперішній час є територією можливих бойових дій, розгляд справи було відтерміновано.
Крім того, на тривалість виготовлення процесуального документу вплинула обставина знаходження судді у відпустках та відрядженні. 
Представником відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.04.2026 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України. 
21.04.2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. 
Від відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 та Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідачі не скористалися.
Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , у зв`язку з початком збройної агресії проти України зареєструвався як внутрішньо переміщена особа у селищі Пасіки-Зубрицькі Львівської області. 
За місцем фактичного проживання позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ОСОБА_2 ) щодо визначення його придатності до військової служби. 
Довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.04.22 р. №3/455 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 5А графи ІІ. (хворий на ВІЛ з проявами інших бактеріальних інфекцій).
Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 позивача 05.04.2022 року було виключено з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі ст. 5"а" гр. ІІ н-зу МОУ №402/2008. 
В позовній заяві представником позивача зазначено, первинно інформація про виключення позивача з військового обліку відображалася в інформаційно-комунікаційній системі «Резерв+». Проте згодом позивачем було виявлено, що зазначена інформація з реєстру зникла, а натомість містяться відомості про його перебування на військовому обліку.
Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою з метою внесення в реєстр актуальної інформації. Дана заява була направлена по пошті 18.07.2025 р. та 22.07.2025 року була отримана відповідачем, що підтверджується інформацією на сайті АТ «Укрпошта».
Під час розгляду адміністративної справи № 520/20899/25 представнику позивача стало відомо, що Протоколом № 2025-0529-1540 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 29.05.2025 року було скасовано попереднє рішення ВЛК про визнання позивача непридатним до військової служби.
Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду. 
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного протоколу).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно з частиною сьомої статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного протоколу).
Положенням № 402 врегульовано процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.
Так, відповідно до пунктів 1.1-1.3 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
- медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Основними завданнями військово-лікарської експертизи є: добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я; контроль за організацією і станом лікувально-оздоровчої роботи серед призовників, аналіз результатів і розроблення пропозицій із удосконалення цієї роботи; контроль за організацією, проведенням і результатами лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (далі - заклади охорони здоров`я (установи) та медичних підрозділах військових частин, що стосується військово-лікарської експертизи; надання методичної та практичної допомоги з питань військово-лікарської експертизи військово-лікарським комісіям, закладам охорони здоров`я (установам); визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Міністерства оборони України вимог щодо стану здоров`я призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, резервістів для найдоцільнішого використання їх на військовій службі; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням; проведення наукової роботи з питань військово-лікарської експертизи; підготовка кадрів для військово-лікарських комісій.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії (пункт 2.1. Положення).
Згідно з пунктом 2.2 Положення № 402, штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія та ВЛК регіону.
Підпунктами 2.3.1., 2.3.3. пункту 2.3. Положення № 402 передбачено, що ЦВЛК є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України та на неї, окрім іншого, покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти), розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи, а також прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
На виконання підпункту 2.3.4. пункту 2.3. Положення № 420, ЦВЛК зокрема має право: перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) і закладах охорони здоров`я (установах) організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Відповідно до підпункту 2.5.1. пункту 2.5. Положення № 420, ВЛК ТЦК та СП належать до позаштатних постійно діючих ВЛК.
До складу ВЛК (ЛЛК) ТЦК та СП входять медичні працівники закладу охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, визначеного рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (голови обласної, Київської міської військових адміністрацій, а також районних військових адміністрацій та військових адміністрацій населених пунктів), за погодженням з головою відповідної штатної ВЛК регіону (підпункт 2.5.3. пункту 2.5.).
Підпунктом 2.8.4. пункту 2.8. Положення № 420 передбачено, що на ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ТЦК та СП покладається огляд інших громадян.
Порядок подання та розгляду звернень штатними ВЛК врегульований главою 3 розділу І Положення № 420.
Так, за змістом пункту 3.1. Положення № 420, вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.
Згідно з пунктом 3.3. Положення № 420, скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК
Пунктом 3.4. Положення № 420 встановлено, що у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд.
Таким чином, ЦВЛК, яка є найвищим керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, на підставі наданих п. 2.3.4 Положенням № 402 повноважень, має право розглядати, переглядати, скасовувати постанову будь-якої ВЛК Збройних Сил України, у тому числі постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.09.2022 щодо ОСОБА_1 «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».
Як встановлено судом, довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.04.22 р. №3/455 ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 5А графи ІІ. (хворий на ВІЛ з проявами інших бактеріальних інфекцій).
Суд звертає увагу, що 30.08.2023 Радою національної безпеки і оборони України було прийнято рішення, яке введено в дію Указом Президента України № 576/2023 від 12.09.2023, згідно з яким, Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити утворення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, обласними, Київською міською державними адміністраціями, до сфери управління яких належать заклади охорони здоров`я, у складі яких функціонують медико-соціальні експертні комісії та військово-лікарські комісії, робочих груп із перевірки обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій та військово-лікарських комісій щодо встановлення інвалідності, визнання непридатності до військової служби, прийнятих у період дії правового режиму воєнного стану в Україні.
На виконання цього рішення, у ЦВЛК Збройних Сил України було створено робочу групу, яка здійснює перевірку обґрунтованості постанов позаштатних військово-лікарських комісій щодо непридатності військовозобов`язаних до військової служби, прийнятих у період дії правового режиму воєнного стану.
До робочої групи входять військовослужбовці медичної служби ЦВЛК ЗС України та військовослужбовці медичної служби ВЛК регіону. Такі військовослужбовці перебувають у робочій групі з певною черговістю (відбуваються ротації особового складу).
Виходячи із зазначеного, пункт 3.3 глави 3 розділу I Положення №420, який визначає процедуру оскарження дій (бездіяльності) чи постанов позаштатних ВЛК, не встановлює коло осіб, які можуть подати відповідну скаргу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що право оскарження, волевиявлення суб`єкта щодо якого прийнято той чи інший акт індивідуальної дії жодним чином не позбавляє компетентні державні органи їх прав та повноважень, передбачених нормами чинного законодавства.
В даному випадку, право оскарження наявне в позивача не позбавляє ЦВЛК ЗС України власного права здійснювати перегляд постанови ВЛК, тим більше не позбавляє правоохоронні органи в межах своїх повноважень звертатись до спеціалізованих установ в тій чи іншій сфері діяльності, у рамках кримінальних проваджень.
З Протоколу № 2025-0529-1540 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 29.05.2025 року судом встановлено, що Довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.04.22 р. №3/455 переглядадась на підставі запиту (вх.. №8866 від 30.05.2024 року) слідчого СУ ГУНП у Львівській області, щодо правомірності прийняття постанови.
Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України 29.05.2025 року згідно з протоколом № 2025-0529-1540 прийнято рішення про скасування Довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.04.22 р. №3/455 щодо непридатності до військової служби ОСОБА_1 та виключення його з військового обліку.
Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України встановлено невідповідність встановленого діагнозу вимогам пункту «а» статті 5 Розкладу хвороб, та те, що діагноз не підтверджений медичною документацією (виписними епікризами), про тривале стаціонарне лікування з наявністю низького рівня CD4 клітин (
Таким чином, за результатами розгляду запиту (вх.. №8866 від 30.05.2024 року) слідчого СУ ГУНП у Львівській області, щодо правомірності прийняття постанови ЦВЛК ЗС України прийнято рішення, яке оформлено протоколом №2025-0529-1540 від 29.05.2025 року у наступному формулюванні:
"1) Враховуючи невідповідність встановленого діагнозу вимогам пункту «а» статті 5, щодо застосування статей Розладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 2 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (зі змінами), затвердженого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800), а саме, діагноз не підтверджений медичною документацією (виписними епікризами), про тривале стаціонарне лікування з наявністю низького рівня CD4 клітин (
2) Військовозобов`язаний ОСОБА_1 , підлягає контрольному медичному огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно вимог Положення. 
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Суд також зазначає, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Таким чином, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Надаючи оцінку прийнятому протоколу відповідача суд зазначає, що рішення військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.04.22 р. №3/455, було прийняте на підставі діючої на той момент редакції Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (у редакції, чинній станом на квітень 2022 року).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.04.22 р. №3/455 позивач був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 5А графи ІІ. (хворий на ВІЛ з проявами інших бактеріальних інфекцій).

За результатами розгляду запиту правоохоронного органу, військово-лікарською комісією Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України було прийнято протокол про скасування довідки від 05.04.22 р. №3/455.
Суд зауважує, що пунктом 3.1 Положення №402 визначено, що звернення розглядаються відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735.
Разом з тим, пунктом 3.2 Положення №402 передбачено, що скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України "Про звернення громадян".
В свою чергу, згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про звернення громадян" скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення підлягає розгляду у строк не більше одного місяця з дня його надходження.
Натомість, за обставинами цієї справи перегляд постанови про непридатність до військової служби позивача відбувся не протягом одного місяця, а більш ніж через два роки і оскаржуваний протокол не містить відповідних обґрунтувань можливості застосування відповідних термінів.
До того ж, військово-лікарська комісієя ІНФОРМАЦІЯ_5 встановила непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 5А графи ІІ. (хворий на ВІЛ з проявами інших бактеріальних інфекцій).
Водночас оскаржуване рішення ЦВЛК ЗСУ України базується виключно на невідповідності встановленого діагнозу вимогам пункту «а» статті 5 Розкладу хвороб, та на тому, що діагноз не підтверджений медичною документацією (виписними епікризами), про тривале стаціонарне лікування з наявністю низького рівня CD4 клітин (
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
У постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №420/14943/21 зазначено, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Суд зазначає, що рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене Протоколом № 2025-0529-1540 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 29.05.2025 року явно не є ні вмотивованим, і обґрунтованим, оскільки не містить жодного обґрунтування щодо помилковості, неповноти, також при прийнятті оскаржуваного протоколу відповідачем не встановлено медичної необ`єктивності попереднього висновку.
Також, необґрунтовано та не наведено мотивів щодо обізнаності позивача про перегляд рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.04.22 р. №3/455, що позбавило останнього можливості відповідного правового реагування.
Таким чином, під час прийняття спірного протоколу членами ЦВЛК не було проведено огляд позивача, як і не досліджено в повній мірі відповідну медичну документацію.
У протоколі військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України відсутній аналіз стану здоров`я позивача на час ухвалення первинного висновку, а сама оцінка зведена до формального посилання на п. "а" ст. 5 Пояснень щодо Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, що суперечить вимогам належної процедури прийняття адміністративних актів.
У такому вигляді рішення військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України не містить мотивів щодо відсутності підстав для непридатності до військової служби у 2022 році, і не надає висновку, що довідка військово-лікарської комісії від 05.04.22 р. №3/455 була прийнята без урахування медичних фактів чи у відсутність відповідного захворювання.
Слід звернути увагу, що принцип законності передбачає, що рішення органів влади повинні прийматися виключно на підставі та в межах закону. Принцип обґрунтованості вимагає, щоб рішення містили логічні мотиви, посилалися на фактичні обставини та докази, а висновки були аргументованими. Принцип правової визначеності гарантує, що особа має чітко знати свої права, обов`язки та наслідки дій органів влади. Дотримання цих принципів забезпечує законність, об`єктивність і передбачуваність рішень суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у постанові №280/1155/23 від 19 грудня 2024 року в якій суд касаційної інстанції вказав, що суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.
Необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень є самостійною підставою для його скасування, оскільки воно повинно містити конкретні мотиви та ґрунтуватися на фактичних і правових підставах.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Однак, відповідач - Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України, відзив на позов до суду не надав, будь-яких доказів суду не надав, правомірність спірного рішення не довів.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене Протоколом № 2025-0529-1540 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 29.05.2025 року є формальним, немотивованим та необґрунтованим, а отже, не відповідає принципам законності, обґрунтованості та правової визначеності.
Продовжуючи розгляд справи в частині вимог щодо визнання протиправними дій солідарно ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та внесення запису про те, що його розшукує ТЦК та СП і що ТЦК та СП звернулось до Нацполіції, щоб доставити його для складання протоколу. Причина: не прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язання солідарно ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та внесення запису про те, що його розшукує ТЦК та СП і що ТЦК та СП звернулось до Нацполіції, щоб доставити його для складання протоколу. Причина: не прибуття за повісткою до ТЦК та СП та направити до органів Національної поліції повідомлення про відсутність підстав для розшуку, адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 щодо якого надсилалося звернення, суд зазначає наступне. 
Як вже було встановлено судом вище, позивач - ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа (ВПО) звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_4 ) у 2022 році для проходження військово-лікарської комісії (ВЛК). 
Позивача було направлено на військов-лікарську комісію (ВЛК) з метою визначення ступеня його придатності до військової служби.
Довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.04.22 р. №3/455 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 5А графи ІІ. (хворий на ВІЛ з проявами інших бактеріальних інфекцій).
В подальшому на засіданні військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України було прийнято рішення, оформлене Протоколом № 2025-0529-1540 від 29.05.2025 року, яким зокрема скасовано постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 згідно довідки ВЛК №455 від 05.04.2022 р. щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 , про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку та було вирішено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1985 року народження підлягає контрольному медичному огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно вимог Положення.
З огляду на вказане, позивача згідно повістки № 4298623, яку було надіслано засобами поштового зв`язку, було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження медичного огляду. 
На вказану в повісті дату та час, а саме 22.07.2025 року об 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 не прибув, про поважність причини не прибуття не повідомив.
В подальшому 17.09.2025 року третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача подано у розшук, та скеровано звернення №Е3621276 до Національної поліції України. 
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що на час надсилання позивачу повістки № 4298623 для проходження позивачем медичного огляду та подання позивача у розшук, шляхом скерування звернення №Е3621276 до Національної поліції України, ІНФОРМАЦІЯ_4 діяв в межах чинного законодавства України. 
А отже вимоги щодо визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та внесення запису про те, що його розшукує ТЦК та СП і що ТЦК та СП звернулось до Нацполіції, щоб доставити його для складання протоколу. Причина: не прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підлягають задоволенню, оскільки на час вчинення вказаних дій, відповідач діяв в межах чинного законодавства України. 
В той же час вимог позивача в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та внесення запису про те, що його розшукує ТЦК та СП і що ТЦК та СП звернулось до Нацполіції, щоб доставити його для складання протоколу. Причина: не прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 є законними та обґрунтованими, з огляду на скасування рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформленого Протоколом № 2025-0529-1540 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 29.05.2025 року.
Стосовно вимоги зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 та направити до органів Національної поліції повідомлення про відсутність підстав для розшуку, адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , то в цій частині вимоги є передчасними, оскільки відсутні підстави вважати, що після виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та внесення запису про те, що його розшукує ТЦК та СП і що ТЦК та СП звернулось до Нацполіції, щоб доставити його для складання протоколу. Причина: не прибуття за повісткою до ТЦК та СП, відповідачем не буде самостійно надіслано відповідне повідомлення про відсутність підстав для розшуку, адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 .
Щодо вимог позивача спрямованих до ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд дійшов висновку, що в цій частині слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено порушень прав позивача з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційних код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (вул. Госпітальна, буд. 16,м. Київ,01133, код ЄДРПОУ 08356179) про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення - задовольнити частково.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та внесення запису про те, що його розшукує ІНФОРМАЦІЯ_9 , щоб доставити ОСОБА_1 для складання протоколу. Причина: не прибуття за повісткою до ТЦК та СП.
Скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене Протоколом № 2025-0529-1540 засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 29.05.2025 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в частині задоволення позовних вимог у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в частині задоволення позовних вимог у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Спірідонов М.О.