Справа № 947/28841/24
Провадження 2/522/2568/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

04 серпня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву  ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю
В С Т А Н О В И В:
12.09.2024 до Київського районного суду міста Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю.
18.09.2024 ухвалою Київського районного суду міста Одеси матеріали справи передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.
Ухвалою головуючого судді Чернявської Л.М. від 29.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
На виконання розпорядження № 882/25 керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Шарага А.О. від 26.05.2025, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 947/28841/24 передано для розгляду головуючому судді Донцову Д.Ю.
10.06.2025 ухвалою головуючого судді Донцова Д.Ю. справу прийнято до свого провадження.
13.08.2025 ухвалою головуючого судді Донцова Д.Ю. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
На виконання розпорядження № 1844/25 керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Шараг А.О. від 03.12.2025, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2025 справу № 947/28841/24 передано для розгляду головуючому судді Павлик І.А. 
05.02.2026 ухвалою суду справу прийнято до провадження, з призначенням судового засідання. 
На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Шарага А.О. № 1320/26 від 29.04.2026 та службової записки помічника судді, по справі 29.04.2026 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа передана в провадження судді Науменко А.В.
30.04.2026 року матеріали заяви передані головуючому судді.
Позивачка обґрунтовує позов тим, що вона з вересня 1988 року по 24 січня 2022 року постійно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_2 , вела з ним спільний побут, мала взаємні права та обов`язки і здійснювала за ним догляд. Зазначена квартира була приватизована та перебувала у спільній частковій власності, зокрема й спадкодавця, а після його смерті відкрилася спадщина на частку у майна. Оскільки нотаріус відмовив у оформленні спадщини через відсутність необхідних документів про постійне проживання, та враховуючи, що позивачка є спадкоємицею четвертої черги за законом на підставі проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, вона змушена звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю з метою оформлення спадкових прав.
03.03.2025 року до суду надійшла спадкова справа № 174б/2024 до майна ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою суду від 31.03.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Ухвалою суду від 08.05.2026 року справу прийнято до провадження судді Науменко А.В.
04.08.2026 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. 
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з вересня 1988 року по 24 січня 2022 року постійно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 13.08.2024 № 1500Н/01-22, свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвами про народження дітей. 
Судом також встановлено, що вказана квартира на підставі розпорядження органу приватизації від 23 травня 2000 року та свідоцтва про право спільної часткової власності від 23 травня 2000 року перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , при цьому 1/6 частина квартири належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.10.2000. 
Довідка Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 01.08.2024 за № 40804/04-04 підтверджує, що станом на 31.12.2012 за Реєстровою книгою 5/6 часток квартири зареєстровано у рівних частках за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.05.2000, а ще 1/6 частина квартири зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору дарування частини квартири від 14.10.2000, посвідченого приватним нотаріусом Гашовою В.В. за реєстровим номером 6725.
Фактичне проживання позивачки однією сім`єю із спадкодавцем, ведення з ним спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків, а також утримання останнім підтверджується поясненнями самої позивачки, квитанціями та договорами-замовленнями на поховання № 083129 від 08.02.2022, згідно з якими поховання ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснювали ОСОБА_4 та позивачка.
Крім того, судом встановлено, що 10 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Приморської державної нотаріальної контори міста Одеси із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , в результаті чого було заведено спадкову справу № 1746/2024, проте отримати свідоцтво про право на спадщину у позасудовому порядку неможливо через відсутність належним чином оформлених документів, що підтверджують факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України(надалі по тексту -ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексуУкраїни (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).
Відповідно до ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008№ 7«Про судову практику у справах про спадкування» (надалі по тексту - Пленум № 7 від 30.05.2008) зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Згідно п. 23 Пленуму № 7 від 30.05.2008 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
У постанові від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20 Верховний Суд виклав правову позицію, згідно якої під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України«Про свободупересування тавільний вибірмісця проживанняв Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Отже, особа, яка фактично проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. І у разі, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цього факту.
Враховуючи встановлені судом обставини, надання позивачем належних і допустимих доказів спільного фактичного проживання з чоловіком на момент відкриття спадщини, обрання заявником вірного способу захисту права, наявні підстави для задоволення заяви.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю – задовольнити. 
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з вересня 1988 по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 26.08.2026 року. 

Суддя        А.В. Науменко

04.08.26