ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року | Справа №160/32305/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення шістдесят першої сесії Межиріцької сільської ради восьмого скликання від 23.09.2025 № 3589-61/VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області»;
зобов`язати Межиріцьку сільську раду Павлоградського району Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ 04338948) прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), площею 2,00 га, кадастровий номер земельної ділянки 1223584500:01:001:1432, та надання її у власність.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі наданого відповідачем дозволу позивачем замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку сформовано та відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру. Разом із заявою про затвердження проекту землеустрою позивач подала відповідачу всі визначені законом документи, проте оскаржуваним рішенням у затвердженні проекту землеустрою відмовлено з посиланням на підпункт 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки перелік підстав для відмови у затвердженні документації із землеустрою є вичерпним і визначений статтею 186 Земельного кодексу України, а процедуру безоплатної приватизації земельної ділянки розпочато до запровадження зазначеної заборони, тому вона має бути завершена за нормами, чинними на час початку реалізації відповідного права.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
Відповідач правом на надання відзиву не скористався. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Згідно з частиною п`ятою статті 262 цього Кодексу суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 18 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Межиріцької сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
Рішенням чотирнадцятої сесії Межиріцької сільської ради восьмого скликання від 03.11.2021 № 1296-14/VIII ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Межиріцької сільської ради у складі земельної ділянки площею 12,0499 га з кадастровим номером 1223584500:01:001:0819, яка перебуває в оренді.
На підставі зазначеного рішення позивачем укладено договір на виконання послуг з розроблення документації із землеустрою, за яким розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сформовано земельну ділянку площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) та внесено відомості про неї до Державного земельного кадастру. Станом на 07.02.2022 земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 1223584500:01:001:1432.
01 вересня 2025 року позивач звернулася до Межиріцької сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, додавши до заяви проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
Рішенням шістдесят першої сесії Межиріцької сільської ради восьмого скликання від 23.09.2025 № 3589-61/VIII ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на підставі підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з частинами сьомою та восьмою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
За приписами частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Згідно з частиною восьмою статті 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Згідно з частиною десятою статті 186 Земельного кодексу України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону. Згідно з частинами першою - третьою статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень; рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради; рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.
З аналізу наведених норм вбачається, що за результатами розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою орган місцевого самоврядування приймає одне з двох рішень: про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про відмову у його затвердженні. При цьому підставою для відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації, а саме рішення про відмову має містити вичерпний перелік недоліків такої документації з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який з урахуванням наступних указів Президента України продовжує діяти і на час розгляду цієї справи.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 № 2145-IX (далі - Закон № 2145-IX) розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктами 27 і 28. Відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Зазначені зміни набрали чинності 07.04.2022.
Спірні правовідносини щодо розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою виникли з моменту звернення позивача до відповідача із заявою від 01.09.2025, а тому до них підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час виникнення таких відносин, у тому числі підпункт 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Чинне законодавство України, яке регулює відносини у період воєнного стану, не містить винятків у застосуванні наведеної норми, а також не містить застережень про те, що розгляд поданих клопотань про затвердження проектів землеустрою переноситься на період після припинення воєнного стану чи що зупиняється перебіг строків, встановлених для розгляду цього питання. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.08.2023 у справі № 300/3771/22.
Разом з тим ані Законом № 2145-IX, ані іншими законами не вносилося змін до встановленого законом порядку розгляду та вирішення органом місцевого самоврядування питань, віднесених до його компетенції, як і не обмежено повноваження сільської ради у регулюванні земельних відносин. Отже, отримавши заяву позивача від 01.09.2025 разом із проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витягом з Державного земельного кадастру, відповідач був зобов`язаний розглянути її у порядку, визначеному статтями 118 та 186 Земельного кодексу України, перевірити подану документацію із землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою і містобудівній документації та прийняти обґрунтоване рішення.
Судом встановлено, що оскаржуване рішення від 23.09.2025 № 3589-61/VIII не містить відомостей про перевірку відповідачем поданого позивачем проекту землеустрою, не містить вичерпного переліку недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів і прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а вмотивоване виключно посиланням на підпункт 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
Заборона, встановлена підпунктом 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, стосується безоплатної передачі земель державної та комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі та розроблення такої документації, проте не належить до визначених частиною восьмою статті 186 Земельного кодексу України підстав для відмови у затвердженні документації із землеустрою і не звільняє орган місцевого самоврядування від обов`язку розглянути подану заяву у визначений законом спосіб та прийняти обґрунтоване рішення з наведенням вичерпного переліку недоліків документації із землеустрою.
За таких обставин рішення шістдесят першої сесії Межиріцької сільської ради восьмого скликання від 23.09.2025 № 3589-61/VIII прийнято не у спосіб, визначений статтями 118, 186 Земельного кодексу України, та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому є протиправним і підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання його протиправним та скасування є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Водночас позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, за загальним правилом не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є процедурою, яка залежить не тільки від того, чи подано заявником усі необхідні документи, а й від того, чи отримано всі необхідні погодження, чи відповідає проект землеустрою вимогам чинного законодавства, документації із землеустрою та містобудівній документації, а також від наявності або відсутності у відповідача підстав для безоплатної передачі земель комунальної власності у приватну власність станом на день прийняття рішення.
Оскільки відповідач поданий позивачем проект землеустрою на відповідність вимогам законодавства належним чином не перевіряв, а вирішення питання про затвердження такого проекту та передачу земельної ділянки у власність віднесено до виключної компетенції сільської ради і реалізується на її пленарному засіданні у порядку, визначеному статтями 26, 59 Закону № 280/97-ВР, суд не повноважний перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень у реалізації відповідних управлінських функцій та вирішувати питання, віднесені до його виключної компетенції. Крім того, під час дії воєнного стану безоплатна передача земель комунальної власності у приватну власність забороняється, а тому зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання земельної ділянки у власність суперечило б підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
У контексті встановлених обставин справи та правового регулювання суд доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2025 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером 1223584500:01:001:1432 та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог статей 118, 186 Земельного кодексу України з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та приписів Закону № 2145-IX.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який правом на подання відзиву не скористався, доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення суду не надав та покладеного на нього обов`язку доказування не виконав.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: у частині визнання протиправним та скасування рішення шістдесят першої сесії Межиріцької сільської ради восьмого скликання від 23.09.2025 № 3589-61/VIII та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.09.2025 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. У задоволенні решти позовних вимог, зокрема про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, належить відмовити.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а тому з урахуванням часткового задоволення позову на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605,60 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що згідно з частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. У позовній заяві позивачем наведено лише попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат у сумі 20000,00 грн, доказів на підтвердження їх понесення до суду не подано, у зв`язку з чим підстави для вирішення питання про розподіл цих витрат за результатами розгляду справи відсутні.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення шістдесят першої сесії Межиріцької сільської ради восьмого скликання від 23.09.2025 № 3589-61/VIII про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
Зобов`язати Межиріцьку сільську раду Павлоградського району Дніпропетровської області (51473, Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Межиріч, пров. Виконкомівський, 1, код ЄДРПОУ 04338948) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 01.09.2025 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером 1223584500:01:001:1432 для ведення особистого селянського господарства та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ 04338948) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова