Кагарлицький районний суд Київської області 

Справа № 368/528/26 
номер провадження 1-кп/368/122/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2026 року м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

Головуючий: суддя ОСОБА_1 

При секретарі: ОСОБА_2 

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, яке внесено 24.11.2025 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025111230002033, відносно обвинуваченого:
- ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Добропілля Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає та зареєстрований як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , має інвалідність ІІІ групи, раніше не судимого), - 
- якому в рамках даного кримінального провадження 16.03.2026 року органом досудового розслідування (слідчим) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачено:
- ч. 2 ст. 286 КК України, - в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, - 
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження під час досудового розслідування, - запобіжний захід не обирався, та, відповідно, станом на даний час, - не обрано, -

- за участі сторін кримінального провадження:
- сторона обвинувачення:
Прокурор - ОСОБА_4    

- сторона захисту: 

Обвинувачений - ОСОБА_3 
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , суд, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:
- 22.11.2025 орієнтовно о 16 год. 30 хв. обвинувачений  ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen», модель «Caravelle», номерний знак НОМЕР_1 , у складі з причепом марки «Палич», номерний знак НОМЕР_2 , рухався автодорогою Р-32 сполученням «м. Кременець - м. Ржищів», 1200 м від с. Стави Обухівського району Київської області, - зі сторони міста Біла Церква Київської області - в напрямку м. Кагарлик Обухівського району Київської області, та в порушення вимог пунктів:
- 2.3 б) ПДР України, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну;
- пункту 12.2 ПДР України, відповідно до якого «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»»;
- пункту 12.3 ПДР України, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», - 
- в темну пору доби в умовах недостатньої видимості, - не вибрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Mercedes», моделі «Actros", номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , 1985 р.н., який перебував у нерухомому стані на проїзній частині в попутному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen», модель «Caravelle», номерний знак НОМЕР_1 , у складі з причепом марки «Палич», номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_7 , 1985 року народження, отримала тілесні ушкодження у вигляді: 
- забійно-рваної рани в лобній ділянці справа, розриву барабанної перетинки зліва, субкон`юнктивального крововиливу в ліве око, уламкового перелому лобної кістки праворуч з розповсюдженням на орбіту і решітчасту кістку, перелому вилично-орбітального комплексу ліворуч, перелому стінок верхньощелепних синусів, перелому лівої скроневої кістки, крила основної кістки ліворуч, епідуральної гематоми в ділянці задньої черепної ямки зліва, уламкового перелому дистального кінця правої променевої кістки зі зміщенням уламків, лінійного перелому лівої променевої кістки. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею, -
- та за ступенем тяжкості відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.
Грубе порушення обвинуваченим  ОСОБА_3 , як водієм автомобіля марки «Volkswagen», модель «Caravelle», номерний знак НОМЕР_1 , у складі з причепом марки «Палич», номерний знак НОМЕР_2 , пунктів ПДР, а саме:
- 2.3 б);
- 12.2;
- 12.3, - 
- перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження.
Отже, - вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, - як діяння з необережності, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.
Відповідно, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, а тому, - є підстава для притягнення його до кримінальної відповідальності та призначення йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Докази на підтвердження встановлених судом вищевказаних обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів:
- згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно – небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, який передбачено цим Кодексом.
- згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_3 усіх юридичних ознак кримінального правопорушення (тяжкого злочину), визначеного в диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України.
В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 настає за протиправні діяння, які були ним вчинені з необережності, - з урахуванням положень ст. 25 КК України.
Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення ним суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, - при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як кримінальне правопорушення. 
Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який скоїв кримінальне правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - піддатися осуду з боку держави і бути покараною у повній відповідності з законом.
Такий обов`язок виник з моменту скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, і створює тим самим кримінальні правовідносини між обвинуваченим ОСОБА_3 і державою, (так як кримінальне правопорушення, скоєне обвинуваченим – не є кримінальним правопорушенням приватного обвинувачення).
Склад кримінального правопорушення.
Об`єкт кримінального правопорушення:
-безпека дорожнього руху;
-здоров`я людини, - здоров`я потерпілої ОСОБА_7 .
Предмет кримінального правопорушення (тяжкого злочину):
- легковий автомобіль марки «Volkswagen», модель «Caravelle», номерний знак НОМЕР_1 , (загальний легковий пасажирський – В, номер кузова НОМЕР_4 , білий), - належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_3 , - обвинуваченому по даному кримінальному провадженню.
Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення складається з:
1. Порушення правил дорожнього руху (ПДР) обвинуваченим ОСОБА_3 , зокрема, - 2.3 б), 12.2, 12.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), -  - які перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій  ОСОБА_7 .
2. Суспільно – небезпечний наслідок кримінального правопорушення, який передбачено диспозицією ч. 2 ст. 286 КК України, та яке скоїв обвинувачений ОСОБА_3 , - полягає в наступному:
- спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілій особі, - ОСОБА_7 . 
3. Причиновий зв`язок між порушенням та наслідками, що підтверджується висновками двох судових експертиз, які були проведена в рамках даного кримінального провадження. 
Отже, суд вважає, що в даному випадку є причиновий зв`язок між порушення правил дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_3 , зокрема, - 2.3 б), 12.2, 12.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, та фактом настання ДТП, - в результаті чого заподіяно тяжкі тілесні ушкодження потерпілій особі, - ОСОБА_7 .
Суб`єкт кримінального правопорушення (тяжкого злочину):
Суб`єктом кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - є особа, яка до часу вчинення кримінального правопорушення (тяжкого злочину) досягла 16 – ти річного віку, відповідно, - обвинувачений ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), - є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Суд окремо зазначає, що для кваліфікації дій винного за ст. 286 КК України, - немає значення, чи керувала особа, яка скоїла кримінальне правопорушення, - власним транспортним засобом, який належить їй на праві власності, чи керувала транспортним засобом, який належить іншій особі, - фізичній чи юридичній, вчинила ДПТ під час роботи чи у вільний від роботи час, керувала транспортним засобом правомірно або в результаті самовільного захоплення і крадіжки, чи були в винного в момент керування транспортним засобом права водія або вона не мала їх, чи була їх позбавлена.
Вищевказані обставини мають значення лише при вирішенні судом питання про відшкодування шкоди (моральної та матеріальної), яка завдана кримінальним правопорушенням, яке передбачено ст. 286 КК України, проте, - як встановлено судом в судовому засіданні, - з письмових клопотань потерпілої особи, - ОСОБА_7 , які містяться в матеріалах справи, - шкода (як матеріальна, так і моральна), яка була заподіяна скоєнням кримінального правопорушення, - обвинуваченим ОСОБА_3 , - відшкодована обвинуваченим потерпілій особі в добровільному порядку, - ще на стадії досудового розслідування.
Суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення (тяжкого злочину):
Необережна форма вини обвинуваченого ОСОБА_3 у виді злочинної недбалості.
Суд зазначає, що підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необгрунтованою, - судом в даному кримінальному провадженні, - не вбачаються.
Далі, - винність обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні у скоєнні кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - повністю доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами:
- показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні, який надав наступні показання: 
- Положення ст. 18 КПК України, та ст. 63 Конституції України йому судом роз`яснені та зрозумілі.
Дослівно, - зазначив, що обставини, які викладені в обвинувальному акті щодо обставин скоєного нею злочину, - відповідають дійсності, тому добавити нічого не зможе, він не оспорює жодного факту, який зазначено в обвинувальному акті, (зокрема, - визнає порушення ним ПДР, які зазначені слідчим в обвинувальному акті), а тому вину свою визнає беззаперечно, в повному обсязі, щиро кається, та просить суворо його не карати.
Додатково на запитання суду обвинувачений ОСОБА_3 повідомив, що:
- посвідчення водія отримав більше 10 років тому, і стаж водія в нього відповідний;
- визнає, що в той момент, коли трапилося ДТП, - йому слід було бути більш уважним;
- потерпіла по справі – це його цивільна дружина, з якою він проживає в м. Коростень Житомирської області;
- після ДТП він постійно піклується про свою дружину, лікував її, а тому – вона не має до нього ніяких претензій;
- він та його дружина – волонтери, та почали займатися волонтерством, ще коли проживали в с. Добропілля Покровського району Донецької області, там вони вивозили людей в безпечні місця, станом на даний час, - возять гуманітарну допомогу.
- він щиро просив вибачення у потерпілої, яка його вибачила, та, відповідно, - подала до суду письмову заяву про те, що вона не має до нього претензій ні матеріального ні морального характеру, цивільний позов заявляти не буде, і в подальшому потерпіла претензій до нього мати не буде.
- за весь час, поки має посвідчення водія, – вона жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності за порушення ПДР, не притягувався і до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, зокрема, - в сфері порушення правил дорожнього руху;
- просить суд не призначати покарання, пов`язане з позбавлення волі, та не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як він втратив свою нерухомість внаслідок війни, та з майна в нього залишився лише автомобіль, який забезпечує йому існування, окрім того, - він волонтер, і займається волонтерською діяльністю, а тому – позбавлення його судом прав керування транспортними засобами, – поставить його у вкрай тяжке становище.
Суд, оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 , які були надані ним в добровільному порядку під час судового слідства (які надані в присутності його захисника, - адвоката ОСОБА_5 ), - з яких видно, що він повністю, беззаперечно, беззастережно - визнає себе винним в інкримінованих йому діях, що визнання ним вини та відповідні покази, - не є результатом якихось погроз з боку потерпілої сторони або обіцянок працівників правоохоронних органів (слідчих, прокурорів), чи незаконного впливу третіх осіб, - приходить до висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 , - є логічними, послідовними, та, зглядаючись на обставини справи, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, - достовірними та обґрунтованими, а тому вони є підставою для притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за скоєння ним кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у скоєнні ним кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - органами досудового слідства (слідчим) зібрано і інші докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, однак, за клопотанням прокурора, - начальника Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , проти якого (клопотання) - не заперечувала сторона захисту (обвинувачений ОСОБА_3 , та його захисник, - адвокат ОСОБА_5 ), - та в силу ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, суд визнав за недоцільне:
- допит потерпілої;
- допит свідків, які зазначені в реєстрі до обвинувального акту;
- дослідження матеріалів справи, - доказів вини обвинуваченої, які були зібрані органами досудового слідства під час досудового слідства, -
- обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, (зокрема, - висновок органу пробації – досудова доповідь), дослідженням матеріалів, що стосуються речових доказів, витрат на залучення експерта, заходів забезпечення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 було роз`яснено судом в судовому засіданні, які йому зрозумілі.
Окрім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , - адвокат ОСОБА_5 зазначила, що нею було також роз`яснено її підзахисному його право наполягати на повному дослідженні доказів по справі (допиту потерпілого, свідків, дослідження всих письмових доказів), в результаті чого може бути гіпотетично винесено судом виправдувальний вирок, проте, - її підзахисний – відмовився від цього права, так як визнає свою вину повністю, беззаперечно, а також нею, як захисником, - роз`яснено обвинуваченому процесуальні наслідки беззаперечного визнання вини та скороченого порядку розгляду кримінального провадження, які її підзахисному, - зрозумілі, та з якими він погоджується. 
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , - адвокат ОСОБА_5 зазначила, що, на її думку, як правника, юриста та захисника, - визнання вини обвинуваченим та скорочений порядок дослідження доказів, - ні в якому разі не суперечить законним правам та інтересам обвинуваченого, навпаки, - дана процесуальна дія лише сприятиме оперативному розгляду кримінального праводження, та винесення справедливого, законного вироку в розумні строки, та на думку захисника, - таким порядком дослідження доказів по справі, - не порушуються права потерпілої особи та третіх осіб.
Що ж стосується потерпілої ОСОБА_7 , то потерпіла надіслала до суду письмові заяви - клопотання наступного змісту:
- Просить суд кримінальну справу слухати у її відсутність;
- Обвинувачений є її цивільним чоловіком, який лікував її, відшкодував всю моральну та матеріальну шкоду;
- Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, та мати не буде;
- Цивільний позов подавати не буде;
- Просить суд звільнити обвинуваченого взагалі від призначення покарання.
З огляду на вищевказану процесуальну поведінку потерпілої ОСОБА_7 , - суд зазначає наступне:
- так, як вбачається з матеріалів справи, - потерпіла ОСОБА_7 ще на стадії підготовчого судового засідання подала до суду письмову заяву – клопотання про слухання справи без її участі, та про те, що вона не має до обвинуваченого претензій будь – якого характеру (як морального так і матеріального), та не буде мати претензії до обвинуваченого в подальшому.
Також потерпіла в своєму клопотанні висловила свою правову позицію щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому, так, - потерпіла просила не призначати обвинуваченому покарання взагалі.
Враховуючи вищевикладену правову позицію потерпілої, - потерпіла не викликалася судом в основне судове засідання, а при визначенні покарання обвинуваченому, - було враховано правову позицію потерпілого, яка була нею висловлена в письмових клопотаннях потерпілої, які були нею подані під час слухання кримінального провадження, та які містяться в матеріалах справи.
Відповідно, враховуючи вищевикладене, - суд на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, - обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, - висновок органу пробації (досудова доповідь), дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів, витрат на залучення експерта, заходів забезпечення кримінального провадження.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 :
Суд зазначає, що перелік обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченим, - визначено в ст. 66 КК України.
- Відповідно, суд, дослідивши обставини скоєння обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, вважає, що в даному випадку мають місце наступні пом`якшуючі вину обвинуваченого обставини:
- щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, - що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України:
- так, суд, з огляду на поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , - як безпосередньо після скоєння кримінального правопорушення, так і під час досудового розслідування (стадія досудового розслідування), так і під час слухання кримінального провадження в суді (судове провадження), - суд вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся, так як обвинувачений безпосередньо після скоєння ним злочину, - надавав посильну допомогу потерпілій, щиро просив вибачення в потерпілої, в добровільному порядку відшкодував всі завдані кримінальним правопорушенням збитки (матеріальну та моральну шкоду, заподіяну злочином), - ще на стадії досудового розслідування, вартість лікування потерпілої повністю забезпечувалося обвинуваченим, під час досудового розслідування обвинувачений щиро розкаявся, мав належну процесуальну поведінку (з`являвся за кожним викликом до слідчого), активно сприяв розкриттю злочину, також і в судовому засіданні, - обвинувачений неодноразово просив вибачення в потерпілої, щиро рокаявся у скоєному злочині, зазначаючи, що скоєння нею злочину, - чи не найбільша помилка в його житті;
- добровільне відшкодування завданого збитку, - що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України:
- так, в матеріалах справи міститься письмова заява – клопотання потерпілої ОСОБА_7 , в якій потерпіла зазначає, що обвинувачений ОСОБА_3 – є її цивільним чоловіком, що ніяких претензій (матеріального та морального характеру) до обвинуваченого вона не має, та не буде мати в майбутньому, так як обвинувачений повністю відшкодував їй шкоду, завдану злочином, - в повному обсязі.
Окрім того, - потерпіла – заявила клопотання щодо непризначення обвинуваченому покарання.
Суд в даному випадку також зазначає, що перелік обставин, які пом`якшують покарання, та які вказані в ч. 1 ст. 66 КК України, - не є вичерпним, так як суд може визнати і інші обставини, такими, які пом`якшують покарання, - з огляду на положення ч. 2 ст. 66 КК України.
Так, згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.
Так, з огляду на фактичні, об`єктивні обставини справи, встановлені в судовому засіданні з належних, допустимих доказів, - суд вважає, що в даному випадку має місце така обставина, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого, - як, - повне примирення потерпілої з обвинуваченим. 
Так, як вбачається з правової позиції потерпілої ОСОБА_7 , яку вона висловила в письмових заявах – клопотаннях, - потерпіла не має до обвинуваченого претензій будь – якого характеру, як – то, - не має претензій ні морального, ні матеріального характеру, так як обвинувачений в добровільному порядку відшкодував їй, як потерпілій - збитки, завдані злочином, - ще на стадії досудового розслідування даного кримінального провадження, оплачував їй лікування, неодноразово просив в неї вибачення, а тому потерпіла примирилася з обвинуваченим.
Суд вважає за необхідне в даному випадку зазначити, що примирення потерпілої з обвинуваченим, - в даному кримінальному провадженні, - має фактично одинакову правову природу з юридично значущим поняттям «примирення винного з потерпілим» в сенсі положень ст. 46 КК України, - положення якої регулюють порядок звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, і, хоча, - дане положення в даному кримінальному провадженні застосувати не можна (з огляду на ту обставину, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України по своїй правовій кваліфікації з огляду на положення ст. 12 КК України – відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності, а не до необережних нетяжких злочинів), проте, - суд вважає, що сам факт примирення потерпілої ОСОБА_7 з обвинуваченим ОСОБА_3 , - слід в даному випадку визнати як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , тим паче, - що таке право надано суду, який виносить вирок, зокрема, - положеннями ч. 2 ст. 66 КК України.

Далі, - суд зазначає, що обставин, які б обтяжували кримінальну відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 , та які передбачені ст. 67 КК України, - судом в судовому засіданні, - не встановлено.

Мотиви суду при призначенні покарання, та звільнення від відбування покарання:
- Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з положеннями ст. 65 КК України, враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення;
- особу обвинуваченого ОСОБА_3 ;
- наслідки вчиненого кримінального правопорушення;
- наявності відомостей про судимість;
- правову позицію державного обвинувача (прокурора);
- правову позицію потерпілої сторони;
- правову позицію сторони захисту (обвинуваченого та його захисника).
Що стосується тяжкості кримінального правопорушення, скоєного обвинуваченим ОСОБА_3 , то суд зазначає наступне:
- Так, санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження, - передбачає покарання у виді:
- основне покарання, - позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, та -
- додаткове покарання, - позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Ступінь тяжкості кримінальних правопорушень законодавцем чітко визначено в положеннях ст. 12 КК України, причому, - критерієм тяжкості кожного вчиненого (скоєного) кримінального правопорушення (проступку, злочину), - Законодавець визначив розмір санкції відповідної норми КК України (статті, частини статті).
Згідно ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність) за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Згідно ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Згідно ч. 5 ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чси бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Відповідно, враховуючи санкцію ч. 2 ст. 286 КК України, та положення ч. 1 ст. 12, ч.ч. 3, 5 ст. 12 КК України, - обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення (тяжкий злочин).
Згідно положень ст. 25 КК України кримінальне правопорушення (тяжкий злочин), яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, та яке скоїв обвинувачений ОСОБА_3 , - є необережним кримінальним правопорушенням, - тяжким злочином.
Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд зазначає наступне:
- Як встановлено судом з належних та допустимих доказів (які будуть досліджені судом нижче в мотивувальній частині даного вироку в розділі, - обставни справи, які характеризують особу обвинуваченої):
- обвинувачений взагалі не притягувалася до кримінальної відповідальності, відповідно, - раніше не судимий;
- в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, в тому числі, - відомості за притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху (незважаючи на ту обставину, що обвинувачений має право керування транспортними засобами більше 10 років), що, на думку суду, - вказує на ту обставину, що обвинувачений, - не схильний до вчинення адміністративних правопорушень, зокрема, - в галузі безпеки дорожнього руху;
- обвинувачений є волонтером, діяльність якого пов`язана з керуванням транспортним засобом;
- обвинувачений працевлаштований, по місцю проживання характеризується лише позитивно;
- обвинувачена має постійне місце проживання, по місцю проживання характеризується лише позитивно;
- обвинувачений після скоєння кримінального правопорушення – примирився з потерпілою, що, на думку суду, - прямо вказує на щире каяття потерпілого;
Загалом, - на думку суду, - особу обвинуваченого можна охарактеризувати лише з позитивної сторони, - обвинувачений не має будь – яких ознак, які б вказували на його антисоціальну спрямованість, є особою, яку в розумінні даного кримінального провадження можна охарактеризувати лише з позитивної сторони.
- Що стосується наслідків вчиненого кримінального правопорушення (тяжкого злочину), то суд зазначає наступне:
- так, дійсно, - внаслідок скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення (тяжкого злочину), - потерпілій особі заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, проте, - фактично відразу після факту вчинення кримінального правопорушення, - обвинувачений в добровільному порядку намагався усунути заподіяну нею шкоду.
Так, - обвинувачений практично відразу, - на стадії досудового розслідування – відшкодував потерпілій особі в добровільному порядку всю заподіяну шкоду, в зв`язку з чим – потерпіла особа – не має до обвинуваченого претензій ні матеріального ні морального характеру, що підтверджується письмовою розпискою потерпілої особи, яка міститься в матеріалах справи.
Окрім того, - обвинувачений повністю оплатив лікування потерпілої особи, та продовжує надавати посильну допомогу потерпілій, обвинувачений неодноразово просив вибачення в потерпілої особи, результатом чого став факт примирення потерпілої особи з обвинуваченим.
На думку суду, - фактично можна вважати, що обвинувачений своїми діями в максимальному розмірі фактично усунув шкоду, яку він заподіяв шляхом скоєння кримінального правопорушення.
Що стосується наявності відомостей про судимість у відношенні обвинуваченого, то суд зазначає наступне:
- Як судом вже неодноразово зазначалося, - обвинувачений не притягувався до кримінальної відповідальності та, відповідно, - обвинувачений раніше не судимий, в тому числі, – не судимий за скоєння злочинів в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Більше того, - у відношенні обвинуваченого в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
На думку суду, - вищевказані факти мають істотне значення для суду при визначенні обвинуваченому як виду та міри основного покарання, так і при вирішенні питання щодо застосування/незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Правова позиція прокурора, - керівника Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо визнання винуватим обвинуваченого та призначення покарання (як основного, так і додаткового):
- в судовому засіданні (в судових дебатах) прокурор просив суд визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєнні ним кримінального правопорушення (тяжкого злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та, відповідно, - просив призначити обвинуваченому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, при цьому вважав за можливе застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України (звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі), та встановити іспитовий термін строком на 1 (один) рік.
Також просив на період іспитового строку встановити засудженому обов`язки, які передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Що стосується додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, - позбавлення прва керування транспортними засобами, - то прокурор просив не призначати обвинуваченому додаткове покарання, так як вважав, що обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, процесуальна поведінка обвинуваченого на протязі досудового розслідування даного кримінального провадження, процесуальна поведінка обвинуваченого під час судового слухання справи, позиція потерпілої особи щодо призначення покарання обвинуваченому, особа обвинуваченого – дозволяють не застосовувати в рамках даного кримінального провадження додатковий вид покарання – позбавлення права керування транспортними засобами на певний період.
Суд, оцінюючи правову позицію прокурора ОСОБА_4 щодо призначення покарання обвинуваченому (як основного, так і додаткового), - погоджується з такою правовою позицією сторони обвинувачення, так як суд вважає, що правова позиція прокурора в повній мірі враховує обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особу обвинуваченого, враховує правову позицію потерпілої особи, та, відповідно, вважає, що така правова позиція сторони обвинувачення (прокурора), - грунтується на положеннях КК України та правових висновках Верховного Суду, які регулюють аналогічні правовідносини (призначення виду та міри покаранння).
Правова позиція потерпілої ОСОБА_10 щодо визнання винуватим обвинуваченого та призначення йому покарання (як основного, так і додаткового):
- потерпіла ОСОБА_7 – в судові засідання – не з`являлася, проте, - надіслала на адресу суду дві письмові заяви – клопотання, в яких потерпіла просила суд слухати справу без її участі, так як обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду, тому претензій до обвинуваченого – потерпіла – не має, та цивільний позов подавати не буде.
Потерпіла просила не призначати покарання обвинуваченому взагалі.
Суд, оцінюючи правову позицію потерпілої ОСОБА_10 , зазначає, що:
- перш за все, - правова позиція потерпілої особи щодо призначення обвинуваченому виду та міри покарання, - полягає у непризначенні обвинуваченому покарання взагалі, що напряму вказує на ту обставину, що потерпіла повністю примирилася з обвинуваченим.
Проте, - суд не може непризначати основне покарання в рамках даного кримінального провадження, адже, - кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України по своїй правовій кваліфікації з огляду на положення ст. 12 КК України – відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності, а не до необережних нетяжких злочинів), проте, - суд вважає, що сам факт примирення потерпілої ОСОБА_7 з обвинуваченим ОСОБА_3 , - слід в даному випадку визнати як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , а тому, - суд враховує правову позицію потерпілої при призначення виду та міри покарання обвинуваченому.
Правова позиція обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, та призначення їй виду та міри покарання (як основного, так і додаткового):
- в судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - визнав повністю, беззаперечно, щиро розкаявся, просив вибачення в потерпілої особи.
Обвинуваченим не оспорюються обставини скоєння ним кримінального правопорушення, які зазначені у обвинувальному акті.
Обвинувачений просив не призначати йому основне покарання, яке буде пов`язане з реальним обмеженням чи позбавленням волі, також просив не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як він є внутрішньопереміщеною особою, - внаслідок бойових дій втратив все нерухоме майно, окрім того, - він є волонтером, та займається волонтерською діяльністю, яка тісно пов`язана з керування ним транспортним засобом.
Вважає, що в разі призначення йому судом додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права, - права керування транспортними засобами, - це може поставити його в скрутне становище, та позбавить його можливості займатися волонтерством, а тому просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Суд, оцінюючи правову позицію обвинуваченого ОСОБА_3 щодо призначення йому виду та міри покарання, - вважає таку правову позицію слушною.
Суд зазначає, що правова позиція обвинуваченого щодо призначення йому виду та міри покарання, - узгоджується з правовою позицією прокурора з даного питання, окрім того, - така правова позиція обвинуваченого, - грунтується на обставинах вчиненого кримінального правопорушення, його наслідкам, особі обвинуваченого, та узгоджується з правовою позицією потерпілої особи з даного питання, а тому, - правова позиція обвинуваченої судом врахована при призначенні виду та міри покарання.
Правова позиція захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , - адвоката ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо винуватості обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, та призначення обвинуваченому виду та міри покарання (як основного, так і додаткового):
- перш за все, - суд констатує, що правова позиція захисника обвинуваченого щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому, - повністю узгоджується з правовою позицією прокурора з даного питання, та узгоджується з правовою позицією потерпілої особи.
- так, в судовому засіданні захисник обвинуваченої зазначила, що так як її підзахисний беззаперечно визнав вину у скоєнні кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, та її підзахисний, - не оспорює обставини скоєння злочину, - то – захисник обвинуваченого вважає, що призначення обвинуваченому такого покарання, як позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з обов`язковим застосуванням положень ст. 75 КК України, - буде достатнім покаранням для виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Окрім того, - захисник обвинуваченого просила суд не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як спеціальне право у виді права керування транспортними засобами, - потрібно обвинуваченому для його роботи та забезпечення побутових потреб сім`ї, адже, - обвинувачений має інвалідність ІІІ групи, обвинувачений є внутрішньопереміщеною особою, який втратив своє нерухоме майно внаслідок бойових дій, обвинувачений займається волонтерською діяльністю, що тісно пов`язано з керуванням обвинуваченим транспортним засобом, а тому – захисник обвинуваченого вважає, що позбавлення права керування транспортними засобами її підзахисного, - поставить в скрутне побутове становище обвинуваченого.
Отже, з урахуванням вищевказаних правових позицій сторін процесу, та що стосується призначення/непризначення обвинуваченому виду (основного та додаткового) та міри покарання, суд зазначає наступне:
Отже, враховуючи ті обставини, що: обвинувачений ОСОБА_3 , - раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відповідно, - раніше не судимий, кримінальне правопорушення – тяжкий злочин, - скоїв вперше, кримінальне правопорушення не пов`язане з насильством, кримінальне правопорушення скоєно з необережності, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, - відшкодована обвинуваченим в добровільному порядку в повному обсязі ще на стадії досудового розслідування, внаслідок чого потерпіла не має до обвинуваченого претензій ні матеріального ні морального характеру, потерпіла – примирилася з обвинуваченим, є в наявності лише обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, при повній відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого (зокрема, - кримінальне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - не було скоєне в стані алкогольного сп`яніння), враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого як за місцем проживання так і за місцем роботи, враховуючи позицію державного обвинувача (прокурора), який вважав за можливе застосувати до обвинуваченого основне покарання, не пов`язане з позбавленням волі (застосувати положень ст.ст. 75, 76 КК України), враховуючи висновок органу пробації про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без призначення реального покарання (обмеження чи позбавлення волі), то суд вважає, що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , - можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, - основне покарання у виді позбавлення волі, при цьому, - суд вважає за можливе непризначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Що стосується розміру призначеного основного покарання, то слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення - тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, - мінімальна межа санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, так як суд вважає, що призначення покарання у мінімальній межі можливе, - з огляду на особу обвинуваченого, обставини скоєного кримінального правопорушення, наслідків скоєного кримінального правопорушення, та добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - ще на стадії досудового розслідування, та враховуючи правову позицію потерпілої, яка примирилася з обвинуваченим, та просила не призначати обвинуваченому покарання взагалі, а також враховуючи правову позицію прокурора, який вважав, що обвинуваченому можливо призначити саме таке покарання, - 3 (три) роки позбавлення волі, з застосуванням положень ст. 75 КК України, - так як прокурор вважав, що саме таке покарання буде достатнім та справедливим. 
Відповідно, - при призначенні основного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, з огляду на обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні та позиції прокурора, - вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України.
Обґрунтування позиції суду:
Згідно положень ст.. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правополрушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Що стосується розкаювання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), то суд зазначає про ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 , - з огляду на його поведінку як під час досудового слідства, так і під час судового слухання справи, - переконав суд та сторону обвинувачення (прокурора) у своєму щирому розкаюванні.
Суд вважає, що, враховуючи поведінку обвинуваченого під час слухання кримінального провадження, яка слугує як доказ того, що обвинувачений ОСОБА_3 , - щиро розкаявся, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, що, відповідно, поруч з позицією сторони державного обвинувачення - прокурора, який просив застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, - дає змогу суду застосувати при призначенні покарання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 положення ст.ст. 75, 76 КК України.
Що стосується положень ст. 76 КК України, то суд в даному випадку, застосовуючи положення даної статті матеріального права, вважає за необхідне покласти на засудженого (в разі набрання цим вироком законної сили) обов`язки, які передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Також суд при призначенні покарання засудженому (в разі набрання даним вироком законної сили) суд врахував досудову доповідь органу пробації від 08.05.2026 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якої:
- на думку органу пробації, - беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого 3 випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків: 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В даному випадку суд вважає, що вищевказана доповідь органу пробації є слушна, яка грунтується на нормах права та всебічному дослідженні особи обвинуваченого, а тому, окрім іншого, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого додатково обов`язок, який передбачено п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме, - не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.
З огляду на вищевказане, - суд вважає, що призначення самого такого виду та міри основного покарання (3 роки позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України, - 1 рік іспитового строку), - буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Що до призначення додаткового покарання, то суд зазначає наступне: 
- так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України в частині, що стосується призначення/непризначення додаткового покарання є альтернативноюпо своїй правовій природі, тобто, - законодавець надає право суду, з урахуванням обставин справи в кожному конкретному випадку, - призначати/непризначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Так, суд вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами в даному випадку є недоцільним, та, відповідно, - суд вбачає можливість не призначати додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Свою правову позицію щодо можливості непризначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткового покарання суд обгрунтовує наступним:
- перш за все, - суд наголошує, що сторона обвинувачення, - прокурор – не наполягає на призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як, ретельно дослідивши обставини справи, - прокурор вважає, що непозбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, - не становить великої суспільної небезпеки для суспільства.
Далі, - суд позитивно сприймає правову позицію потерпілої особи, яка просить не призначати обвинуваченому покарання, в тому числі – і не призначати покарання у виді позбавлення вправа керування транспортними засобами. 
Суд вважає, що правову позицію потерпілої сторони в справах даної категорії слід враховувати, а тому, - суд позитивно сприймає таку правову позицію потерпілої сторони, та вважає таку правову позицію – як одну із підстав для незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Далі, - суд зазначає, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, - відноситься до кримінальних правопорушень, які вчинені з необережності – мають ознаки злочинної самонадіяності чи злочинної недбалості.
Відповідно, - кримінальне правопорушення, скоєне обвинуваченим ОСОБА_3 , - скоєне без умислу, скоєно із злочинною недбалістю, окрім того, - в ході слухання даного кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений в повній мірі усвідомив негативність своєї злочинної недбалості, яка і призвела до скоєння ним кримінального правопорушення, щиро розкаявся, та зробив для себе відповідні висновки.
Окрім того, - як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки – вимоги про судимість, - обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, та, відповідно, - раніше не судимий, також в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, зокрема, - відсутні відомості щодо притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за порушення Правил Дорожнього Руху України, а тому суд вважає, що обвинувачений, - не схильний до порушення ПДР, і непозбавлення його права керування транспортними засобами, - не становить великої суспільної небезпечності.
Також судом встановлено, що обвинувачений є внутрішньопереміщеною особою, яка втратила своє житло внаслідок бойових дій, з майна у обвинуваченого залишився лише автомобіль.
Обвинувачений має інвалідність ІІІ групи.
Окрім того, - як вбачається з матеріалів кримінального провадження, - обвинувачений є волонтером, за що має відзнаки як від державних так і недержавних організацій.
Волонтерська діяльність обвинуваченого напряму пов`язана з керуванням ним транспортним засобом, на якому обвинувачений здійснює свою волонтерську діяльність.
Отже, - суд в даному випадку погоджується з правовою позицією сторони захисту (обвинуваченого та його захисника), яка полягає в тому, що в разі призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, - це поставить обвинуваченого в складні життєві умови, та позбавить можливості обвинуваченого займатися волонтерською діяльністю.
Суд наголошує, що при призначенні покарання (як основного, так і додаткового), - суд керується засадами (принципами), зокрема, одна з яких, – співмірність покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідкам кримінального правопорушення, особі, яка скоїла таке кримінальне правопорушення, а тому суд вважає, що непризначення додакового покарання, а саме, - позбавлення прав керування транспортними засобами обвинуваченому ОСОБА_3 , - не порушує засади співмірності вчиненого кримінального правопорушення його наслідкам.
Враховуючи вищевикладене, - суд вбачає процесуальну можливість не призначити обвинуваченому ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, з застосуванням положень ст. 75 КК України (застосування звільнення від призначеного судом покарання), ст. 76 КК України (покладення обов`язків на засудженого), - з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, - таке покарання буде необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому суд, враховуючи ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 , - раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відповідно, - раніше не судимий, кримінальне правопорушення скоїв вперше, кримінальне правопорушення не пов`язане з умислом обвинуваченого та не пов`язане з насильством, так як кримінальне правопорушення скоєно з необережності, у відношенні обвинуваченого відсутні відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України, шкода, завдана злочином, - відшкодована потерпілій обвинуваченим в добровільному порядку в повному обсязі ще на стадії досудового розслідування, внаслідок чого потерпіла не має до обвинуваченого претензій ні матеріального ні морального характеру, потерпіла примирилася з обвинуваченим, є в наявності обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, при повній відсутності обставин, що обтяжують покарання, враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого як за місцем проживання так і за місцем роботи, враховуючи позицію державного обвинувача (прокурора), який вважав за можливе застосувати до обвинуваченого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, враховуючи висновок органу пробації про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без призначення реального покарання (обмеження чи позбавлення волі), тому суд вважає, що до обвинуваченоого необхідно застосувати такий вид покарання, як позбавлення волі строком на 3 (три) роки (найменьший розмір санкції основного покарання), з застосуванням положень ст. 75 КК України, (іспитовий строк терміном на 1 рік), та положень ст. 76 КК України (покладення обмежень на період іспитового строку), - без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченоого ОСОБА_3 , - судом в судовому засіданні не виявлено.

Цивільний позов:
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні потерпілою особою, - ОСОБА_7 , – не заявлений, напроти, - потерпіла надіслала до суду письмові заяви – клопотання, в якій зазначила, що не має ніяких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, та в подальшому їх – мати не буде, а тому – цивільний позов подавати не буде.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

- суд вважає за доцільне дослідити матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 :

- згідно паспорту громадянина України, - ID – картка № НОМЕР_5 , який видано 26.06.2020 року органом 1430, -  ОСОБА_3 , - народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Добропілля Донецької області, має РНОКПП: НОМЕР_6 , відповідно, - обвинувачений є громадянином України, та, на час скоєння кримінального правопорушення (тяжкого злочину), - досягнув віку кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (тяжкого злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, так як кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України настає з моменту досягнення осудною особою віку 16 – ти років, відповідно, обвинуваченийа, - є суб`єктом вчинення кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України;

- згідно довідки № 2320, яка видана 15.12.2025 року КНП «Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради», - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який проживаєж за адресою: АДРЕСА_2 , - на обліку у лікарів психіатра та нарколога – не перебуває;

- згідно Пенсійного посвідчення серії НОМЕР_7 , яке видане 03.04.2024 року, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - має ІІІ гр. інвалідності, довічно (загальне захворювання);

- згідно посвідчення водія серії НОМЕР_8 , - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), - має право керувати транспортними засобами категорії А1, А, В.
Як вбачається з посвівдчення водія, - стаж водія у обвинуваченого ОСОБА_3 становить більше десяти років.
Суд зазначає, що з моменту отримання посвідчення водія обвинувачений ОСОБА_3 , - не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху, не притягувався також і до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху.
Суд вважає, що вищевказані обставини свідчать про ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 , - не схильний до порушення ПДР України, а тому така обставина була врахована судом при вирішенні питання щодо непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами;

- згідно Довідки № 1825 – 5003822653, яка видана 24.09.2025 року ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Добропілля Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), - зареєстрований як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_4 ;

- згідно довідки – вимоги на судимість № 81 – 10122025/32016, - станом на 11.12.2025 року, - у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Добропілля Донецької області, громадянина України, паспорт громадянина України, ID – картка № НОМЕР_5 , який видано 26.06.2020 року органом 1430, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає та зареєстрований як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 ), -  
- відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності чи судимостей – немає.
Факт непритягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності чи наявності у обвинуваченого судимостей, на думку суду, - позитивно (для сторони захисту) впливають при вирішенні питання про призначення виду та міри покарання обвинуваченому;

- згідно довідки № 4825 – 2026, яка видана 09.01.2026 року, - згідно бази ІКС ІПНП, - гр. ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), - до адміністративної відповідальності не притягувався.
На думку суду, - з даного доказу вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 , - не схильний до полрушення ПДР України.
Вищевказана обставина врахована судом при вирішенні питання щодо непризначення обвинуваченому додаткового виду покарання – позбавлення права керування транспортними засобами;

- Згідно довідки, яка видана Добропільською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецько області, - обвинувачений ОСОБА_3 – є директором комунального закладу «Центр культури та дозвілля м. Добропілля», - по місцю роботи характеризується позитивно;

- Згідно довідки № 02/12, яка видана 10.06.2026 року Коростенською міською радою Житомирської області, - ОСОБА_3 зареєстрований та фактично проживає за адресою як внутрішньопереміщена особа: АДРЕСА_2 , - спільно з цивільною дружиною, - ОСОБА_7 ;

- Згідно досудової доповіді органу пробації від 08.05.2026 року:
- беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого 3 випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків: 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішення судом питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження:
Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні передбачені ст. 131 КПК України.
Арешт майна:
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
В матеріалах справи міститься ухвала слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 02.12.2025 року в справі № 372/6788/25, провадження № 1 – кс – 1483/25, згідно резолютивної частини якої:
Клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні № 12025111230002033 від 24.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_9 , в складі з причепом марки «Палич», д.н.з. НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_3 , та автомобіль марки «Mercedes Actros», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 , з метою збереження речових доказів.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/абог незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи вищевикладені обставини справи та вищевказану норму процесуального права, суд приходить до висновку щодо наступного (в частині забезпечення кримінального провадження – арешту майна): 
Арешт на майно у виді:
- автомобіль марки «Volkswagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_9 , в складі з причепом марки «Палич», д.н.з. НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_3 ;
- автомобіль марки «Mercedes Actros», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 , -
- який накладений на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 02.12.2025 року в справі № 372/6788/25, (провадження № 1 – кс – 1483/25), -
- скасувати, - для вирішення питання долі речових доказів в порядку, та на умовах, які передбачені ч. 9 ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження:
- згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.
Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , - під час досудового розслідування – не обирався, під час судового слухання кримінального провадження – не обирався, та, відповідно, - станом на час винесення вироку, - запобіжний захід у відношенні обвинуваченого, - не обрано, правових підстав для обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, - немає, так як сторона обвинувачення (прокурор) – не ініціював обрання запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого, а суд, в свою чергу, - не вбачає в діях обвинуваченого ОСОБА_3 ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, та обставин, які передбачені в ст. 178 КПК України. 

Вирішення судом питання щодо речових доказів по справі:
Вирішення питання щодо речових доказів врегульовано ст. 100 КПК України, так:
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
В матеріалах справи міститься постанова слідчого від 24.11.2025 року «Про визнання речовим доказом та передачу на відповідальне зберігання», згідно постановляючої частини якої:
1. Автомобілі марки Volkswagen Caravelle, д.н.з. НОМЕР_1 в складі з причепом марки «Палич» н.з. НОМЕР_2 та "Mercedes Actros", д.н.з. НОМЕР_3 , - визнати речовим доказом у кримінальному провадженні 1202511123000164 від 11.01.2025;
2. Речовий доказ залишити на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл.. Фастівський р-н., с. Борисів, пров. Боженка 23 та за адресою: Київська обл. Білоцерківський р-н., с. Ольшаниця, вул. Гагаріна 1.
Суд зазначає, що вищевказані речові докази в даному кримінальному провадженні, а саме:
- автомобіль Volkswagen Caravelle, д.н.з. НОМЕР_1 , в складі з причепом марки «Палич», н.з. НОМЕР_2 , -
- знаходиться на відповідальному зберіганні на спеціальному майданчику дляч зберігання тимчасово затриманих засобів за адресою: 08801, Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139;
- автомобіль "Mercedes Actros", д.н.з. НОМЕР_3 , - знаходиться згідно зберігальної розписки на закритій охоронюваній території за адресою: Київська область, територія Ольшаницького каменедробильного заводу, вул. Гранітна, 1.
Враховуючи положення ч. 9 ст. 100 КПК України, що стосується речових доказів, суд приходить до висновку щодо наступного:
Речові докази по справі:
- автомобіль Volkswagen Caravelle, д.н.з. НОМЕР_1 , в складі з причепом марки «Палич», н.з. НОМЕР_2 , - 
- який знаходиться на відповідальному зберіганні на спеціальному майданчику дляч зберігання тимчасово затриманих засобів за адресою: 08801, Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, - 
- повернути власнику, - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю місто Добропілля Донецької області, громадянину України, паспорт громадянина України, ID – картка № НОМЕР_5 , який видано 26.06.2020 року органом 1430, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає та зареєстрований як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 );
- автомобіль "Mercedes Actros", д.н.з. НОМЕР_3 , -
- який находиться згідно зберігальної розписки на закритій охоронюваній території за адресою: Київська область, територія Ольшаницького каменедробильного заводу, вул. Гранітна, 1, -
- повернути власнику, - ОСОБА_12 , ( АДРЕСА_5 ).  
Окрім того, суд зазначає, що підстав для застосування спеціальної конфіскації в рамках даного кримінального провадження, - немає.

Вирішення судом питання щодо роцесуальних витрат:
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Згідно матеріалів кримінального провадження (довідки на витрати на залучення експерта для проведення експертиз в кількості двох), а саме:
- довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 12025111230002033 – висновок експерта від 18.12.2025 року № СЕ – 19/111 – 25/75924 – ІТ, - вартість залучення експерта на проведення даної експертизи становить кошти в сумі 4457 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн. 00 коп.;
- довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 12025111230002033 – висновок експерта від 24.12.2025 року № СЕ – 19/111 – 25/72435 – ІТ, - вартість залучення експерта на проведення даної експертизи становить кошти в сумі 4457 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн. 00 коп., - 
- документально підтверджені витрати на залучення експерта (проведення експертиз) в даному кримінальному провадженні становлять кошти в сумі 8914 (вісім тисяч дев`ятьсот чотирнадцять) грн. 00 коп., - процесуальних витрат, - витрат на залучення експертів. 
З огляду на вищевказані норми процесуального права та матеріали кримінального провадження в частині витрат на залучення експерта, суд приходить до висновку щодо:
- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Добропілля Донецької області, громадянина України, паспорт громадянина України, ID – картка № НОМЕР_5 , який видано 26.06.2020 року органом 1430, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає та зареєстрований як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 ), -  
- на користь держави кошти в сумі 8914 (вісім тисяч дев`ятьсот чотирнадцять) грн. 00 коп., - процесуальних витрат, - витрат на залучення експертів. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 23, 24, 51 – 53, 65, 66, 75, 76, ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч.ч. 2, 3 ст. 373, 374 – 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - як за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, -
- і призначити йому:
- основне покарання, - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до положень ст. 75 КК України  ОСОБА_3 , - звільнити від відбування призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, - з іспитовим строком на 1 (один) рік, - якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопрушення і виконає покладені на нього обов`язки.
В порядку п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_3 наступі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження:
- Запобіжні заходи:
- Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження, (п. 9 ч. 2 ст. 131, ст. 176 КПК України) у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , - до вступу вироку в законну силу, - не обирати.

Арешт на майно у виді:
- автомобіль марки «Volkswagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_9 , в складі з причепом марки «Палич», д.н.з. НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_3 ;
- автомобіль марки «Mercedes Actros», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 , -
- який накладений на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 02.12.2025 року в справі № 372/6788/25, (провадження № 1 – кс – 1483/25), -
- скасувати, - для вирішення питання долі речових доказів в порядку, та на умовах, які передбачені ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов:
- Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Речові докази по справі:
- автомобіль Volkswagen Caravelle, д.н.з. НОМЕР_1 , в складі з причепом марки «Палич», н.з. НОМЕР_2 , - 
- який знаходиться на відповідальному зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих засобів за адресою: 08801, Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, - 
- повернути власнику, - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю місто Добропілля Донецької області, громадянину України, паспорт громадянина України, ID – картка № НОМЕР_5 , який видано 26.06.2020 року органом 1430, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає та зареєстрований як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 );
- автомобіль "Mercedes Actros", д.н.з. НОМЕР_3 , -
- який находиться згідно зберігальної розписки на закритій охоронюваній території за адресою: Київська область, територія Ольшаницького каменедробильного заводу, вул. Гранітна, 1, -
- повернути власнику, - ОСОБА_12 , ( АДРЕСА_5 ).

Процесуальні витрати:
- стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Добропілля Донецької області, громадянина України, паспорт громадянина України, ID – картка № НОМЕР_5 , який видано 26.06.2020 року органом 1430, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає та зареєстрований як внутрішньопереміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 ), -  
- на користь держави кошти в сумі 8914 (вісім тисяч дев`ятьсот чотирнадцять) грн. 00 коп., - процесуальних витрат, - витрат на залучення експертів. 
Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд Київської області.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право на підставі ч. 6 ст. 366 КПК України отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні. 
Повний текст вироку виготовлено 22.06.2026 року. 

Суддя: ОСОБА_1