ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року
м. Київ 

справа № 686/12936/23
провадження № 61-10487св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Воробйової І. А, Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агропромтехніка», 
третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агропромтехніка», третя особа - ОСОБА_2 , про скасування рішень державного реєстратора

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Савченко Оксани Володимирівни на постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 липня 2025 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Грох Л. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом, у якому просили скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєва Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39991671 від 05 березня 2018 року, щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Агропромтехніка» (далі - ТОВ «СП «Агропромтехніка») права оренди земельної ділянки загальною площею 2,0151 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0101, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, та рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кізюн Т. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33604126 від 27 січня 2017 року, щодо реєстрації за ТОВ «СП «Агропромтехніка» права оренди земельної ділянки загальною площею 2,0347 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0090, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області;
скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію трьох додаткових договорів від 05 квітня 2019 року № 1 до договорів оренди від 29 липня 2016 року, що укладені між ОСОБА_4 і ТОВ «СП «Агропромтехніка» стосовно таких земельних ділянок: загальною площею 1,9074 га, кадастровий номер 6825080300:02:011:0318, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області; загальною площею 2,9291 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0131, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області; загальною площею 2,1571 га, кадастровий номер 6825080300:02:011:0317, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалою від 11 квітня 2024 року позов у частині вимог ОСОБА_3 до ТОВ «СП «Агропромтехніка» про скасування рішення державного реєстратора залишив без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилався на те, що  ОСОБА_2 на праві власності належали дві земельні ділянки, які розташовані на території Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зокрема, земельна ділянка площею 2,0151 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0101 та земельна ділянка площею 2,0347 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0090.

Згідно з договором оренди від 02 серпня 2017 року та додатковим договором від 27 листопада 2019 року ОСОБА_2 передав ТОВ «СП «Агропромтехніка» в оренду земельну ділянку загальною площею 2,0151 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0101 на строк до 28 лютого 2032 року (рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєва Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39991671 від 05 березня 2018 року).

Згідно з договором оренди від 02 грудня 2016 року та додатковим договором від 27 листопада 2019 року ОСОБА_2 передав ТОВ «СП «Агропромтехніка» в оренду земельну ділянку загальною площею 2,0347 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0090 на строк до 27 січня 2031 року (рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кізюн Т. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33604126 від 27 січня 2017 року).

За договорами дарування від 06 квітня 2023 року, посвідченими приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Красовською Н. В. (зареєстровані в реєстрі за № 1532, № 1531), ОСОБА_2 подарував ці земельні ділянки ОСОБА_1 .

Водночас ОСОБА_2 не укладав основних і додаткових договорів оренди, не передавав земельні ділянки ТОВ «СП «Агропромтехніка» в оренду, не підписував будь-яких договорів оренди, не надавав повноважень іншим особам на підписання цих договорів від свого імені, не формував власного волевиявлення щодо укладення договорів оренди та не знав про їх існування.

Оскільки ОСОБА_2 і ТОВ «СП «Агропромтехніка» не досягли згоди з істотних умов укладених між ними основних та додаткових договорів оренди землі, то ці договори є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, а наведені в них умови не є такими, що регулюють спірні відносини. З огляду на це рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію права відповідача на користування спірними земельними ділянками слід скасувати.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції 

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 13 березня 2025 року позов задовольнив. Скасував рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Кізюн Т. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33604126 від 27 січня 2017 року, щодо реєстрації за ТОВ «СП «Агропромтехніка» права оренди земельної ділянки загальною площею 2,0347 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0090, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Скасував рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєва Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39991671 від 05 березня 2018 року, щодо реєстрації за ТОВ «СП «Агропромтехніка» права оренди земельної ділянки загальною площею 2,0151 га, кадастровий номер 6825080300:02:002:0101, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що вимоги позову є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_2 не підписував основні та додаткові договори оренди землі, на підставі яких ТОВ «СП «Агропромтехніка» набуло право користування спірними земельними ділянками. ОСОБА_2 і ТОВ «СП «Агропромтехніка» не досягли згоди з усіх істотних умов договорів оренди землі, внаслідок чого ці договори є неукладеними, а порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права відповідача на оренду земельних ділянок. ОСОБА_1 обрав ефективний спосіб захисту порушеного права, а тому його позов підлягає задоволенню. У зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 поніс витрати зі сплати судового збору, на проведення судової експертизи та професійну правничу допомогу. Оскільки позов задоволено, то ці витрати слід покласти на відповідача. Водночас ТОВ «СП «Агропромтехніка» повинно відшкодувати ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів співмірності та реальності цих витрат.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Хмельницький апеляційний суд постановою від 29 липня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «СП «Агропромтехніка» задовольнив. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат між сторонами змінив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СП «Агропромтехніка» 17 620,80 грн судових витрат.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_2 у спірних правовідносинах заявив позов до ТОВ «СП «Агропромтехніка» з тих підстав, що ОСОБА_2 не підписував основних і додаткових договорів оренди та не уповноважував сторонніх осіб на такі дії, внаслідок чого ці договори є не укладеними.

Належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Оскільки ОСОБА_1 обрав неналежний спосіб захисту цивільного права, то заявлений ним позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У серпні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савченко О. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 липня 2025 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження зазначено те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17, від 01 грудня 2021 року у справі № 656/239/18, від 05 квітня 2022 року у справі № 143/1441/18, від 11 листопада 2022 року у справі № 394/486/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 388/964/21, від 04 липня 2023 року у справі № 388/965/21. 

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував судової практики в аналогічних правових відносинах та вимог законодавства, які підтверджують належність обраного позивачем способу захисту. Суд з формальних підстав відмовив у задоволенні позову без обґрунтування того, чому обраний позивачем спосіб захисту не відновлює порушене право власності. Суд не вирішив спір по суті, а лише безпідставно створив для позивача необхідність повторного звернення до суду, що жодним чином не відповідає завданню цивільного процесуального законодавства.

У вересні 2025 року ТОВ «СП «Агропромтехніка» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, посилаючись на те, що вона є законною й обґрунтованою. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

16 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи 

Апеляційний суд установив, що ОСОБА_2 на праві власності належали земельна ділянка площею 2,0151 га з кадастровим номером 6825080300:02:002:0101 та земельна ділянка площею 2,0347 га з кадастровим номером 6825080300:02:002:0090, які розташовані на території колишньої Андрійковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

02 грудня 2016 року ОСОБА_2 і ТОВ «СП «Агропромтехніка» уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 передав ТОВ «СП «Агропромтехніка» земельну ділянку площею 2,0347 га (кадастровий номер 6825080300:02:002:0090) у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 років. 27 січня 2017 року приватний нотаріус Красилівського районного нотаріального округу Кізюн Т. А. зареєструвала право відповідача на оренду цієї ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 18785196).

На підставі додаткового договору від 27 листопада 2019 року № 1 сторони продовжили строк оренди земельної ділянки площею 2,0347 га з кадастровим номером 6825080300:02:002:0090 до 27 січня 2031 року. Право ТОВ «СП «Агропромтехніка» на оренду земельної ділянки за новими умовами зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

02 серпня 2017 року ОСОБА_2 і ТОВ «СП «Агропромтехніка» уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 передав ТОВ «СП «Агропромтехніка» земельну ділянку площею 2,0151 га (кадастровий номер 6825080300:02:002:0101) у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 років. 28 лютого 2018 року приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєв Ю. В. зареєстрував право відповідача на оренду цієї ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 25128329).

На підставі додаткового договору № 1 від 27 листопада 2019 року сторони продовжили строк оренди земельної ділянки площею 2,0151 га з кадастровим номером 6825080300:02:002:0101 до 28 лютого 2032 року. Право ТОВ «СП «Агропромтехніка» на оренду земельної ділянки за новими умовами зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За договором дарування земельної ділянки від 06 квітня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Красовською Н. В. (зареєстровано в реєстрі за № 1531), ОСОБА_2 подарував земельну ділянку з кадастровим номером 6825080300:02:002:0090 ОСОБА_1 .

За договором дарування земельної ділянки від 06 квітня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Красовською Н. В. (зареєстровано в реєстрі за № 1532), ОСОБА_2 подарував земельну ділянку з кадастровим номером 6825080300:02:002:0101 ОСОБА_1 .

Згідно з висновком експерта від 05 грудня 2023 року № СЕ-19/123-23/11482-ПЧ підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі б/н від 02 грудня 2016 року, який укладено між ОСОБА_2 і ТОВ «СП «Агропромтехніка», в розділі «Підписи сторін» у графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи від 26 листопада 2024 року № 986/24-26 підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Орендодавець» навпроти прізвища ОСОБА_2 договору оренди землі від 02 серпня 2017 року б/н, який укладено між ОСОБА_2 і ТОВ «СП «Агропромтехніка», щодо земельної ділянки кадастровий номер 6825080300:02:002:0101, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2026 року у справі № 456/252/22 (провадження № 14-75цс25) зробила, зокрема, такі висновки.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу загальних приписів статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, а також спеціальних правил статей 229-233 цього Кодексу про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 цього Кодексу йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
Закон за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у вигляді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна зі сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).
Водночас виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.
Відповідне регулювання міститься і в положеннях ЦК України про договір. У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). 
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Ці умови є обов`язковими, та без досягнення згоди щодо них договір не вважається укладеним.

Щодо способу захисту порушеного права Велика Палата Верховного Суду зазначила, що заявлення негаторного позову шляхом повернення власнику майна дійсно не є єдиним універсальним способом захисту порушених прав власника майна, який має перешкоди в користуванні ним. 
Оскільки предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують вчинення відповідачем дій, що перешкоджають власнику майна використовувати належні йому права, позивач, з огляду на характер порушень, самостійно визначає спосіб, у який він вбачає можливим їх усунути.
Така особа може вимагати, щоб суд надав захист її праву на землю, заявляючи вимоги про усунення існуючих перешкод шляхом припинення дій, що порушують право або відновлюють становище, яке існувало до порушення права (вимоги про повернення землі, визнання відсутнім права оренди, скасування державної реєстрації речового права тощо), залежно від того, у який спосіб чиняться перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй майном.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним законодавством. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)].
Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України). Близькі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі № 910/2389/23.
Спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Таким чином, коли власник землі обґрунтовує позовні вимоги наявністю перешкод у користуванні чи розпорядженні земельною ділянкою (безпідставним фактичним користуванням майном або реєстрацією речового права іншої особи), то залежно від позовних вимог, характеру порушених прав та фактичних обставин справи суд, якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, може захистити права такого власника в незаборонений законом спосіб, спрямований на усунення порушень (у тому числі й шляхом повернення землі, визнання відсутнім права оренди, скасування державної реєстрації речового права).
Для ефективного захисту прав власника нерухомого майна, щодо якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незаконно внесено запис про право користування іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, власник може звернутись з негаторним позовом, зокрема, але не виключно, шляхом пред`явлення вимоги про повернення майна, визнання відсутнім права оренди чи скасування державної реєстрації права користування іншої особи, залежно від обставин кожної конкретної справи.

У справі, що переглядається, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки вважав, що ефективним способом захисту буде заявлення вимоги про визнання відсутнім права оренди.

Проте, з огляду на наведену вище судову практику апеляційний суд дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту та не вирішив його по суті.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд не ухвалює судового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Савченко Оксани Володимирівни задовольнити частково.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 липня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | І. А. Воробйова
| А. Ю. Зайцев  Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун