| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/62006/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кочанова П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року  у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аі Бі Джі» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Аі Бі Джі" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29.04.2024 № UA100000/2024/000087/2. 
В обґрунтування позову зазначало, що подало митному органу достатній пакет документів на підтвердження заявленої за основним методом митної вартості, а митниця не навела в оскаржуваному рішенні достатнього обґрунтування причин, через які заявлену вартість не може бути визнано, і тих відомостей, що зумовили сумніви у правильності її визначення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.04.2024 № UA100000/2024/000087/2. 
Суд першої інстанції виходив з того, що витребування додаткових документів можливе лише за наявності обґрунтованих сумнівів, а митниця не довела, що подані декларантом документи містять розбіжності, які впливають на числові значення складових митної вартості; рішення про коригування за резервним методом не містить порівняння характеристик оцінюваного товару з товаром, ціну якого взято за основу, обґрунтування коригувань на обсяг партії, умови поставки та комерційні умови, а формально нижчий рівень митної вартості порівняно з іншими оформленнями не є заниженням і самостійною підставою для відмови.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Київська митниця подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
На обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що платіжні інструкції від 19.12.2023 № 56 та від 09.01.2024 № 1 містять у графі «Призначення платежу» лише посилання на контракт від 11.05.2023 № SBDLPOL0123, без зазначення інвойсу, при цьому суми платежів не відповідають 30 % та 70 % суми інвойсу, а платіжна інструкція № 56 передує даті комерційного інвойсу № BDLPOL0423, у зв`язку з чим не може бути віднесена до оцінюваної партії. Контракт № SBDLPOL0123 укладено 11.05.2023, але підписано 16.12.2023, а додаткова угода від 29.05.2023 № 1 містить зміни до неіснуючого в тексті контракту підпункту 3. Апелянт також зазначає, що не надано транспортний документ № 235302754, зазначений у декларації країни відправлення, а сама декларація подана без перекладу, що суперечить статті 254 Митного кодексу України. Крім того, у довідках про транспортні витрати від 26.03.2024 № OV01568-1, № OV01568-2, № OV01568-3 зазначено включення до вартості оформлення транзитної декларації без визначення його вартості, а передбачена договором транспортного експедирування від 06.07.2020 № 0706/2020-4 заявка відсутня. Платіжні інструкції про оплату транспортних послуг не містять банківських відміток і підпису відповідальної особи платника та не відповідають вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки. Також транспортні документи видані ТОВ «Оверсіз Лоджистік», тоді як за накладними УМВС перевізником є «CTL Logistics», а отримувачем - ТОВ «НЮНІТ», при цьому договори із залученими особами, акти наданих послуг та розрахунок вартості транспортування не подано. Насамкінець апелянт вказує, що висновок судового експерта від 11.09.2023 № 23/1/479 не стосується оцінюваної партії, оскільки складений за вісім місяців до її подання до митного оформлення та містить застарілі дані.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Аі Бі Джі" просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що доводи скарги дублюють зміст оскаржуваного рішення про коригування і вже спростовані судом; платіжні інструкції містять посилання на контракт і назву товару, а їх сукупна сума 84 486,82 доларів США відповідає вартості товару за інвойсом; платіж № 56 є авансом, здійсненим до формування інвойсу; умови оплати на ціну товару не впливають; скорочене ім`я директора не впливає на визначення митної вартості; декларація країни відправлення є додатковим документом; вартість перевезення підтверджена рахунками, платіжними інструкціями та довідками експедитора, а залучення експедитором третіх осіб не є підставою для коригування; оформлення транзитної декларації окремо не оплачувалося. Товариство також заявило вимогу про стягнення з апелянта витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 5 000 грн, зазначивши, що докази понесених витрат будуть надані протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення в порядку частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною третьою цієї статті встановлено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відносини щодо визначення митної вартості товарів регулюються Митним кодексом України. Відповідно до статті 49 цього Кодексу митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 51 та частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. 
Частиною другою статті 53 цього Кодексу визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) та додатки до нього; рахунок-фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Згідно з частиною п`ятою цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За приписами частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з частинами першою - третьою статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод, а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Відповідно до частини другої статті 64 цього Кодексу митна вартість, визначена згідно з резервним методом, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
За змістом наведених норм митний орган здійснює контроль правильності визначення декларантом митної вартості у спосіб, визначений законом. Витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, зумовлених неповнотою поданих документів, розбіжностями в них, ознаками підробки або відсутністю відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі поданих документів і документи, надання яких може усунути сумніви. Митниця витребовує лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що задекларовані товари поставлено на виконання зовнішньоекономічного контракту від 11.05.2023 № SBDLPOL0123, укладеного з "ANHUI CHERIGAL GLOBAL TRADE CO. LTD" (Китай). 24.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Аі Бі Джі" через митного брокера подало до Київської митниці електронну митну декларацію № 24UA100060211624U8, якою заявило до митного оформлення в режимі імпорту дошку, лаги та вироби будівельні з деревинно-полімерного композиту. Митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору.
Разом із митною декларацією на підтвердження митної вартості декларант подав, зокрема: контракт від 11.05.2023 № SBDLPOL0123; додаткову угоду від 29.05.2023 № 1; інвойс від 17.01.2024 № BDLPOL0423; платіжні інструкції в іноземній валюті від 19.12.2023 № 56 та від 09.01.2024 № 1; договір транспортного експедирування від 06.07.2020 № 0706/2020-4; рахунки на оплату перевезення та платіжні інструкції про оплату транспортних послуг; довідки про транспортні витрати від 26.03.2024 № OV01568-1, № OV01568-2, № OV01568-3. Додатково декларант подав висновок судового експерта від 11.09.2023 № 23/1/479, митну декларацію країни відправлення, коносамент від 23.01.2024 № 235302754, договір транспортного експедирування від 14.01.2024 № ТЕ-140124-02, заявку від 09.01.2024 № 5 та лист перевізника від 29.04.2024 № 2904/2024-1. За результатами розгляду документів митниця 29.04.2024 прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2024/000087/2, скоригувавши за резервним методом митну вартість товарів № 1 і № 2 до рівня 1,94 доларів США за кілограм.
Оцінюючи правомірність застосування резервного методу, колегія суддів виходить з того, що з графи 33 оскаржуваного рішення вбачається, що джерелом коригування митний орган зазначив митну декларацію від 22.04.2024 № UA209230/2024/35936 та митну декларацію від 05.01.2024 № 100320/2024/400392, за якими рівень митної вартості становить 1,94 доларів США за кілограм. Водночас рішення про коригування, крім номерів і дат цих митних декларацій, не містить порівняння характеристик оцінюваного товару з характеристиками товарів, ціну яких узято за основу, пояснень щодо коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних товарів, умови поставки та комерційні умови, а також докладної інформації і джерел, використаних митним органом при визначенні митної вартості. У постанові від 22.06.2026 у справі № 380/4400/24 Верховний Суд зазначив: "рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод". У цій самій постанові Верховний Суд наголосив, що при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару за другорядним методом суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована, а рішення про коригування, якщо воно приймалося, було оскаржене до суду та скасоване судом. Аналогічний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 1.380.2019.002933: резервний метод (стаття 64 Митного кодексу України) має ґрунтуватися на раніше визнаних митними органами митних вартостях з обов`язковим зазначенням у рішенні реквізитів митної декларації-джерела та поясненнями щодо коригувань на обсяг партії, умови поставки і комерційні умови (пункт 2.1 розділу ІІ Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598); цінова база ЄАІС не містить усіх об`єктивних даних, а формально нижчий рівень митної вартості порівняно з іншими оформленнями сам по собі заниженням не є. Спірне рішення цим вимогам не відповідає, а доказів того, що товар за вартістю, взятою за основу коригування, дійсно був увезений в Україну і що ця вартість не була відкоригована чи скасована судом, матеріали справи не містять, тому застосування резервного методу є необґрунтованим. А отже, посилання митного органу на цінову інформацію попередніх митних оформлень без порівняння характеристик товарів та без наведених пояснень щодо коригувань належним обґрунтуванням спірного рішення не є, а сама лише невідповідність графи 33 оскаржуваного рішення вимогам пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України є достатньою підставою для його скасування.
Разом з тим колегія суддів надає оцінку і кожному наведеному в апеляційній скарзі доводу щодо наявності розбіжностей у поданих документах.
Щодо посилання апелянта на відсутність у платіжних інструкціях від 19.12.2023 № 56 та від 09.01.2024 № 1 посилання на інвойс колегія суддів зазначає таке. Загальні вимоги до заповнення реквізиту "Призначення платежу" встановлено Положенням про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.08.2008 № 216, згідно з яким платник заповнює цей реквізит так, щоб надати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів. Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі. Сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс за умови наявності вказівки на контракт і товари, які оплачуються, не є підставою для висновку про недостовірність заявленої митної вартості. Матеріалами справи підтверджується, що платіжна інструкція № 56 на суму 42 000 доларів США та платіжна інструкція № 1 на суму 42 486,82 доларів США у сукупності становлять 84 486,82 доларів США, що відповідає вартості товару за інвойсом. Крім того, платіж за інструкцією № 56 є авансовим і здійснений до формування інвойсу від 17.01.2024, а тому реквізити інвойсу об`єктивно не могли бути в ній зазначені. Стосовно доводу про невідповідність сум платежів співвідношенню 30 % та 70 % і про дату платежу колегія суддів враховує, що у процедурах контролю за митною вартістю предметом доказування є ціна товару та складові митної вартості, а умови оплати, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, її не стосуються. У постанові від 27.02.2025 у справі № 300/784/24 Верховний Суд зазначив: "Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються". Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 380/25301/23, згідно з яким фактична оплата за товар, спосіб її здійснення і часові рамки (передоплата, післяплата, відстрочка) на ціну товару, передбачену контрактом, не впливають, а платіжний документ, що не збігається із сумою інвойсу і не містить його номера, стосується господарських відносин сторін і не змінює числових значень складових митної вартості. А отже, розбіжності щодо умов, строків і сум оплати не є тими розбіжностями, які унеможливлюють визначення митної вартості за ціною договору.
Щодо доводу про підписання контракту 16.12.2023 та про зазначення в додатковій угоді скороченого імені директора "Shelly Zhа" колегія суддів зазначає, що ця обставина не впливає на числові значення складових митної вартості товару і не свідчить про недостовірність заявлених відомостей. Митний орган не обґрунтував, яким чином скорочення імені директора компанії відправника або посилання на структурну одиницю контракту впливає на правильність визначення митної вартості. Таким чином, цей довід є безпідставним.
Щодо посилання апелянта на ненадання транспортного документа № 235302754 та на подання декларації країни відправлення без перекладу колегія суддів зазначає таке. Коносамент від 23.01.2024 № 235302754 декларант надав додатково, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до статті 254 Митного кодексу України митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Матеріали справи не містять вимоги митного органу про переклад декларації країни відправлення, а сама ця декларація не входить до визначеного частиною другою статті 53 Митного кодексу України переліку документів, що підтверджують митну вартість, і є додатковим документом. А отже, відсутність перекладу декларації країни відправлення не є розбіжністю в розумінні частини третьої статті 53 Митного кодексу України і не могла бути підставою для коригування митної вартості.
Щодо доводів про непідтвердження витрат на транспортування колегія суддів зазначає таке. З метою організації перевезення товару між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аі Бі Джі" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оверсіз" (експедитор) укладено договір транспортного експедирування від 06.07.2020 № 0706/2020-4, за пунктом 2.1.1 якого експедитор може укладати договори з перевізниками та іншими організаціями для виконання своїх обов`язків, а за пунктом 2.2.8 - здійснювати від власного імені або від імені клієнта розрахунки за перевезення. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Згідно з частиною шостою статті 9 цього Закону у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. З наведених норм випливає, що залучення експедитором до перевезення третіх осіб, зокрема "CTL Logistics", є правомірним, а всі розрахунки за перевезення декларант здійснював з експедитором, від якого й отримав документи на підтвердження вартості перевезення. Розмір витрат на перевезення підтверджено рахунками на оплату, платіжними інструкціями та довідками про транспортні витрати від 26.03.2024 № OV01568-1, № OV01568-2, № OV01568-3. Митний кодекс України не визначає виду доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими належними доказами, зокрема довідкою експедитора, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14. Стосовно доводу про відсутність відміток банківської установи та підпису на платіжних інструкціях про оплату транспортних послуг колегія суддів зазначає, що Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджена постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163, не передбачає таких відміток для документів в електронній формі, а сама по собі їх відсутність не впливає на числове значення митної вартості товару. Стосовно відсутності заявки на перевезення колегія суддів зазначає, що ця обставина не впливає на визначення митної вартості, а заявку від 09.01.2024 № 5 декларант надав додатково. А отже, подані декларантом документи є достатніми для встановлення вартості транспортування товару за межами митної території України, а висловлені митним органом зауваження щодо перевезення не знайшли підтвердження.
Щодо доводу про те, що у довідках про транспортні витрати не наведено окремих числових відомостей про вартість оформлення транзитної декларації, колегія суддів зазначає, що окрема оплата оформлення транзитної декларації декларантом не здійснювалася, а її вартість включена до вартості перевезення, що підтверджується листом перевізника від 29.04.2024 № 2904/2024-1. За таких обставин відсутність окремо виділеної вартості оформлення транзитної декларації не свідчить про неповноту відомостей про складові митної вартості.
Щодо посилання апелянта на висновок судового експерта від 11.09.2023 № 23/1/479 колегія суддів зазначає таке. Цей висновок поданий декларантом як додатковий документ у розумінні частини шостої статті 53 Митного кодексу України, а не як документ, що входить до обов`язкового переліку частини другої цієї статті. Недоліки додаткового документа не можуть слугувати підставою для коригування митної вартості за наявності основних документів, що підтверджують заявлену вартість. Крім того, зазначений висновок визначає ринкову вартість аналогічних товарів того самого виробника на рівні від 0,829 до 1,374 доларів США за кілограм, що не спростовує, а підтверджує заявлений декларантом рівень митної вартості і не узгоджується зі скоригованим митницею рівнем 1,94 доларів США за кілограм. Таким чином, посилання на невідповідність висновку експерта оцінюваній партії не свідчить про заниження декларантом митної вартості.
Колегія суддів також враховує, що за митною декларацією № 24UA100060211624U8 до митного оформлення заявлено три товари, тоді як митну вартість скориговано лише щодо товарів № 1 і № 2, попри те, що наведені митницею зауваження стосувалися документів усієї партії товару. Така вибірковість додатково свідчить про непослідовність позиції митного органу.
Колегія суддів окремо зазначає, що викладені у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 620/1735/20 та від 11.12.2024 у справі № 380/26554/23 висновки зроблено за інших фактичних обставин. Так, у справі № 380/26554/23 рішення на користь митного органу ґрунтувалося на сукупності конкретних розбіжностей, зокрема на невідповідності статистичної вартості товару в декларації країни відправлення вартості в рахунку-фактурі, відсутності специфікацій та непідтвердженні суми знижки, а також на тому, що декларант не надав жодних додаткових документів на вимогу митниці; при цьому Верховний Суд, переглядаючи справу, вказав, що висновки, на які посилався скаржник, зроблені у справах за неподібних правовідносин. У справі, що переглядається, декларант, навпаки, надав додаткові документи, конкретних непояснених числових розбіжностей між поданими документами митницею не встановлено, а сукупна сума платежів відповідає вартості товару за інвойсом. А отже, зазначені постанови не підтверджують правомірності оскаржуваного рішення про коригування.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Київська митниця належними та допустимими доказами не довела наявності обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів і для коригування заявленої декларантом митної вартості, а також правомірності застосування резервного методу. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення про коригування митної вартості товарів від 29.04.2024 № UA100000/2024/000087/2 та про наявність підстав для його скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до незгоди з оцінкою доказів. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Щодо вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аі Бі Джі" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 5 000 грн колегія суддів зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів; такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки Товариство зробило відповідну заяву у відзиві на апеляційну скаргу, а докази розміру понесених витрат на час ухвалення цієї постанови не надані, питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає вирішенню після подання таких доказів у встановлений законом строк.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 20 серпня 2026 року)