Справа № 202/2809/26
Провадження № 2/202/3585/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

05 червня 2026 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Дребот І.Я.,
за участю секретаря судового засідання Козиря Ю.Ю.,
учасників справи:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Щукіної Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного товариство "Дніпропетровський обласний центр крові" Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного товариство "Дніпропетровський обласний центр крові" Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що 27.07.2021 року ОСОБА_1 здав кров та за результатами аналізу якої було виявлено умовно позитивний результат на маркери гепатиту С. В квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до КНТ "ДОЦК"ДОР" для здачі крові на донорство, однак останньому було відмовлено так, як на підставі результатів дослідження від 28.07.2021 ОСОБА_1 був занесений до картотеки медичних відводів до донорства з причини умовно позитивних результатів на маркери гепатиту С. 19.08.2025 року ОСОБА_1 самостійно здав аналіз крові де зазначено, що AB-HCV не виявлено.
Вважає, що відповідач чинить перепони у отриманні позивачем звання "почесний донор" і таким чином завдав останньому моральну шкоду.
У зв`язку з чим просить відшкодування матеріальну шкоду у розмірі 500000,00 грн.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 30.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог.
21.05.2026 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву у якій останній заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції. У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ зазначив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.
Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
ЄСПЛ, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набрало статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).
Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на моральні страждання внаслідок дій відповідача. Однак, просить стягнути з відповідача замість моральної шкоди - матеріальну.
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав є неефективним, оскільки сам по собі не сприяє відновленню прав, оскільки у відповідача відсутні майнові зобов`язання по відшкодування шкоди, якої завдано не було.
Таким чином, у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного товариство "Дніпропетровський обласний центр крові" Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, слід відмовити, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту.
Судові витрати залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного товариство "Дніпропетровський обласний центр крові" Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення проголошено 10.06.2026 року.

Суддя      І.Я. Дребот