Справа №588/580/26 | Головуючий у суді 1-ї інстанції - Лебедь О. В.
Номер провадження 33/816/1399/26 | Суддя-доповідач Соколова Н. О.
Категорія  130 КУпАП |

ПОСТАНОВА
Іменем України

07 серпня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Соколова Н. О., з участю секретаря судового засідання Кравченко Д.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 588/580/26 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Полянчука Владислава Богдановича на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 09.07.2026, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – адвоката Клочкової А.О.,

установив:
Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 09.07.2026 ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 665,60 грн.
Згідно з постановою, 31.03.2026 о 21.49 год у м. Тростянець по вул. Благовіщенська, 64 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106 номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законодавством порядку відмовився, що зареєстровано на нагрудний портативний відео реєстратор DSJ-00000001100527_0000ХО, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення або вирішити питання по аналогії закону, застосувавши ст. 69 КК України та призначити покарання без позбавлення права керування транспортним засобом.
В обґрунтовування апеляційних вимог, захисник зазначає, що в порушення вимог законодавства, зокрема ст. 266-1 КУпАП, проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, було проведено працівниками патрульної поліції, а не посадової особою ВСП у ЗСУ, а тому, враховуючи, що був порушений порядок проведення огляду вважає, що вимога до ОСОБА_1 щодо проходження огляду була безпідставною і у останнього не виникало обов`язку її виконувати.
На думку захисника Полянчука В.Б., інформування працівника поліції ОСОБА_1 щодо права відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, достеменно усвідомлюючи наслідки відмови, свідчить про провокацію з боку працівників поліції, оскільки особа сприймає такий варіант, як законну альтернативу та не усвідомлює протиправність таких дій.
Також апелянт зауважує, що всупереч вимогам чинного законодавства, протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності був складений за його відсутності, у зв`язку з чим зі змістом протоколу його не ознайомлювали, копію не вручали.
Посилається ОСОБА_2 і на те, що ЄСПЛ у справі «Карелін проти Російської Федерації» дійшов висновку, що протокол не може визнаватись доказом у справі про адміністративні правопорушення, а враховуючи доктрину «плодів отруйного дерева» всі докази, що є додатками до протоколу, є недопустимими.
Крім того, апелянт посилається на необхідності індивідуалізації покарання з урахуванням обставин, що його пом`якшують та обтяжують, а також безальтернативність санкції ст. 130 КУпАП, а тому з урахуванням висновків Верховного Суду, Конституційного Суду України, практики ЄСПЛ, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи ОСОБА_1 , ступеня його вини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, вважає, що є підстави для призначення покарання в межах санкції ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортним засобом.
Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, доводи захисника Клочкової А.О., яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, суддя апеляційного суду дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №628905 від 31.03.2026, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с. 2); рапорту помічника чергового ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області в якому зазначено обставини повідомлення на службу 102 від 31.03.2026 (а.с. 3); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 4); відеозаписів з нагрудної камери поліцейського, які містять фактичні дані про керування транспортним засобом та відмову ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 7).
Дослідивши вказані матеріали, суддя апеляційного суду дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що відеозаписи події правопорушення є об`єктивними доказами у справі і не залежать від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо забезпечення ними можливості проходження водієм огляду на стан сп`яніння. 
Наявний у матеріалах справи відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було переглянуто і апеляційним судом, і саме його даними підтверджується факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, який маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду як на місці пригоди, так і в медичному закладі.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника про те, що огляд ОСОБА_1 , як військовослужбовця, мав проводитись працівниками ВСП ЗСУ в порядку ст. ст. 266-1 КУпАП.
Відповідно до частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Згідно зі статтею 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів правдиться огляд, зокрема військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (частина 2 статті 266-1 КУпАП).
Посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів проводиться огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях (частина 3 статті 266-1 КУпАП).
Однак, як було встановлено, у даному випадку ОСОБА_1 був зупинений в м. Тростянець, поза межами території будь-якої військової частини на дорозі загального користування. ОСОБА_1 не було надано працівникам поліції відповідних документів про те, що на час зупинки автомобіля під його керуванням він виконував обов`язки військової служби. В цьому випадку ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за порушення ПДР саме як водій, а не як військовослужбовець за вчинення військового адміністративного правопорушення, тому й підлягає відповідальності на загальних підставах згідно з ст. 15 КУпАП. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представника військової служби правопорядку не повинні запрошувати.
Посилання апелянта на те, що роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 права відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння є провокацією до вчинення адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог статті 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, поліцейський зобов`язаний роз`яснити особі порядок проведення огляду, її права та правові наслідки як проходження, так і відмови від такого огляду. Таке інформування є виконанням прямого обов`язку працівника поліції та забезпеченням реалізації особою права на усвідомлений вибір своєї процесуальної поведінки.
При цьому повідомлення про передбачену законом можливість відмовитися від проходження огляду та роз`яснення наслідків такої відмови не може розцінюватися, як схиляння особи до вчинення правопорушення чи створення умов для його вчинення. Провокація передбачає активне спонукання особи до протиправної поведінки, тоді як у даному випадку працівники поліції лише виконували вимоги закону щодо належного роз`яснення процесуальних прав та обов`язків. Рішення про відмову від проходження огляду ОСОБА_1 прийняв добровільно, усвідомлюючи правові наслідки своїх дій, що підтверджується матеріалами справи.
Безпідставними є й доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений за відсутності ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він не був ознайомлений із його змістом та не отримав його копію.
Навіть у разі допущення окремих процесуальних недоліків під час оформлення протоколу, вони самі по собі не є безумовною підставою для закриття провадження у справі чи визнання недопустимими інших доказів, якщо такі недоліки не призвели до істотного порушення права особи на захист та не вплинули на можливість суду всебічно, повно й об`єктивно встановити обставини справи. 
Під час судового розгляду ОСОБА_1 реалізував право на захист, був обізнаний із суттю обвинувачення, мав можливість надавати пояснення, заявляти клопотання, подавати докази та заперечувати проти доводів сторони обвинувачення, а під час складання відносно нього протокол за ст. 130 КУпАП заявив, що він пішохід, а не водій і залишив місце зупинки транспортного засобу.
Не можуть бути прийняті й посилання захисника на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Карелін проти Російської Федерації».
Правова позиція, викладена у зазначеному рішенні, стосується забезпечення принципу змагальності та безсторонності суду у випадках, коли суд фактично перебирає на себе функції сторони обвинувачення за відсутності такої сторони. Водночас ЄСПЛ не дійшов висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення взагалі не може бути джерелом доказів або автоматично є недопустимим доказом.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є одним із передбачених законом джерел доказів та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Жодна норма КУпАП не встановлює презумпції його недопустимості.
Так само безпідставними є посилання апелянта на доктрину «плодів отруйного дерева». Зазначена доктрина сформована насамперед у кримінальному процесі та застосовується у випадках отримання доказів унаслідок істотного порушення фундаментальних прав особи. У цій справі відсутні підстави вважати, що первинний доказ був отриманий незаконним шляхом або що під час документування адміністративного правопорушення були допущені такі істотні порушення закону, які б ставили під сумнів допустимість усієї сукупності доказів, а тому відсутні підстави для поширення зазначеної доктрини на матеріали цієї справи.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо можливості призначення адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.
Санкція частини першої статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами. Таке додаткове стягнення є обов`язковим елементом санкції та не надає суду дискреційних повноважень щодо його незастосування.
Застосування принципу індивідуалізації адміністративного стягнення можливе лише в межах, визначених законом. Суд не наділений повноваженнями змінювати встановлений законодавцем вид адміністративного стягнення або не застосовувати його обов`язкову складову з мотивів доцільності чи з огляду на пом`якшуючі обставини.
Інших доводів, які б вказували на безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення в апеляційній скарзі захисника не наведено і під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить захисник, встановлено не було.
Суддя апеляційного суду вважає, що вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказів, а висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:
Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 09.07.2026 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката Полянчука Владислава Богдановича на цю постанову без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя | Н. О. Соколова