РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року | справа № 580/3481/26
| м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВЧ НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВЧ НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ) (далі — третя особа) в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 (одного мільйону) гривень 00 копійок відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних силах під час воєнного стану”;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 000 000 (одного мільйону) гривень 00 копійок відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних силах під час воєнного стану”. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що має право на отримання 1 млн гривень відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 року (зі змінами) № 153 про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час дії воєнного стану (далі – Постанова № 153). Згідно із записами у військовому квитку Позивача, 21.04.2023 року він був прийнятий на військову службу та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , де безперервно продовжує проходити військову службу до сьогодні. За час проходження військової служби, станом на день набрання Постановою № 153 законної сили (13.02.2025), Позивач дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, строком більше 6 місяців. З метою реалізації права Позивача на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої Постановою № 153, до військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України засобами електронної пошти було направлено адвокатський запит від 26.12.2025 року щодо виплати Позивачу одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153. Відповідач повідомив позивача, що правових підстав для виплати винагороди ОСОБА_1 не вбачається, оскільки підпорядковані Головному управлінні розвідки Міністерства оборони (далі - ГУР МО) України військові частини не належать до суб`єктного складу, передбаченого пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, виплата винагороди військовослужбовцям цих військових частин не передбачена. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Витребувано у військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують залучення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання бойових завдань за період проходження служби у складі військової частини НОМЕР_1 та належним чином засвідчену копію наказу про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до списків особового складу.
Відповідач позов не визнав, надав до суду 27.04.2026 письмовий відзив, у якому зазначив, що позивач не має права на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил”, оскільки військові частини, які перебувають у підпорядкуванні ГУР МОУ, у тому числі військова частина НОМЕР_1 , мають самостійний правовий статус структурних підрозділів розвідувального органу, а не є складовою частиною Збройних Сил України в загальному розумінні. 
Представник позивача направив відповідь на відзив 04.05.2026 в якому вказала, що відповідач у відзиві свідомо ігнорує диспозицію пункту 4 Постанови № 153, яка встановлює право на винагороду не лише для військовослужбовців Збройних Сил, а й для військовослужбовців «інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення». Системний аналіз законодавства свідчить, що ГУР МОУ є саме таким військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, а отже, його військовослужбовці мають право на отримання винагороди передбаченої Постановою № 153 за умови відповідності іншим критеріям (вік, період прийняття на службу, тривалість участі в бойових діях). 
Відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив 08.05.2026 в якому зазначив, щодо тверджень Позивача про поширення дії пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 на військовослужбовців ГУР МО України, позивач у відповіді на відзив фактично ототожнює поняття «військове формування» та «розвідувальний орган», ігноруючи особливості правового статусу Головного управління розвідки Міністерства оборони України та порядок нормативного регулювання проходження служби в зазначеному органі. ГУР МО України є розвідувальним органом спеціального призначення, діяльність якого регулюється, зокрема, Законом України «Про розвідку», а також спеціальними нормативно-правовими актами у сфері розвідувальної діяльності. При цьому Постанова № 153 не містить прямої норми щодо поширення механізму виплати одноразової грошової винагороди на військовослужбовців розвідувальних органів. Твердження Позивача про те, що будь-яке «військове формування» автоматично підпадає під дію Постанови № 153, є довільним розширеним тлумаченням норм права та не враховує принцип цільового та спеціального нормативного регулювання. Також слід зазначити, що наведені у відповіді на відзив доводи Позивача фактично зводяться до незгоди з правовою позицією Відповідача, однак не спростовують обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, та не підтверджують наявності у Військової частини НОМЕР_1 передбаченого законом обов`язку щодо здійснення спірної виплати. 
Представник відповідача надіслав до суду 21.05.2026 письмові пояснення в яких просить звернути особливу увагу суду на те, що розвідувальний орган Міністерства оборони України та підпорядковані йому військові частини не є учасниками експериментального проекту передбаченого Постановою та не входять до суб`єктного складу визначеного пунктом 4 цієї постанови. Отже, виплата одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до пункту 4 цієї постанови військовослужбовцям розвідувального органу Міністерства оборони України та підпорядкованих йому військових частин не передбачена. 
Від військової частини НОМЕР_2 20.05.2026 надійшла заява про вступ у справу як третьої особи.
Від представника позивача 25.05.2026 надійшли письмові пояснення в яких останній зазначає, що порядком та пунктом 3 Постанови № 153 передбачений виключний перелік суб`єктів, які залучені до реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження військової служби, шляхом запровадження нової форми контракту з специфічними умовами. До нього входять: Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби. Даний перелік не містить ані правоохоронних органів спеціального призначення, ані інших (окрім Збройних Сил України) утворених відповідно до законів України військових формувань. Натомість коло суб`єктів визначених пунктом 4 Постанови № 153 навмисно розширене законодавцем, та включає в себе усі законні військові формування що діють на території України, а також правоохоронні органи спеціального призначення. Даний пункт має компенсаторний характер та запроваджує виплату винагороди особам, які відповідають умовам щодо прийняття на військову службу та тривалість участі в бойових діях на момент набрання Постановою № 153 чинності. Військова частина НОМЕР_1 є військовим формуванням за визначенням та фактично, оскільки вона комплектується військовослужбовцями і призначена для захисту суверенітету та територіальної цілісності держави шляхом безпосереднього ведення бойових дій. Військовослужбовці вказаної частини, зокрема Позивач, беруть безпосередню участь у бойових діях у районах, виконують спеціальні завдання на лінії бойового зіткнення, надаючи збройну відсіч агресору, що прямо підтверджує статус військової частини НОМЕР_1 як військового формування. Відтак, Позивач повністю відповідає сукупності критеріїв щодо віку, моменту прийняття на службу та участі в бойових діях, що створює у Відповідача обов`язок здійснити виплату, передбачену пунктом 4 Постанови № 153. 
Представник позивача 25.05.2026 надійшли додаткові пояснення у справі.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26.05.2026 залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВЧ НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ). Встановлено третій особі строк 15 днів з часу отримання ухвали для надіслання: суду пояснення щодо позову та всіх письмових і електронних доказів (які можливо доставити до суду); учасникам справи копії пояснень та доданих до них документів.
12.06.2026 до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. 
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 (далі – Позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , молодший сержант, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (далі – Відповідач), підписав контракт про проходження військової служби у віці до 25 років та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 
Згідно із записами військового квитка Позивача, 21.04.2023 року він був прийнятий на військову службу та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 
З метою реалізації права позивача на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої Постановою № 153, до військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України засобами електронної пошти було направлено адвокатський запит від 26.12.2025 року щодо виплати Позивачу одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153. 
Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь від 07.01.2026, в якій повідомила, що: «враховуючи те, що підпорядковані Головному управлінні розвідки Міністерства оборони (далі - ГУР МО) України військові частини не належать до суб`єктного складу, передбаченого пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, виплата винагороди військовослужбовцям цих військових частин не передбачена. Разом з тим, додаткові кошти з державного бюджету для виплати винагороди ГУР МО України на 2026 рік не виділялися. Враховуючи викладене, правових підстав для виплати винагороди ОСОБА_1 не вбачається». 
Позивач вважає, що відмова у виплаті йому одноразової грошової допомоги передбаченої Постановою № 153 є незаконною, адже суперечить законодавству та усталеній судовій практиці в цих правовідносинах, а також ґрунтується на довільному та вибірковому тлумаченні норм Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Визначаюсь щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом частини 1 та 3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
За правилами частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова № 153).
Пунктом 3 Постанови № 153, установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Отже, із аналізу норм Постанови № 153, станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях, обчислених сумарно.
Така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , молодший сержант, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 21.04.2023, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_5 .
Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що спірним питанням у цій справі є встановлення наявності у позивача права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025, з урахуванням поширення або непоширення дії вказаної постанови на військовослужбовців військових частин, підпорядкованих Головному управлінню розвідки Міністерства оборони України.
Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях. Збройні Сили України виконують важливі завдання щодо захисту Держави, її суверенітету та територіальної цілісності під час воєнного стану.
Тому питання соціального захисту військовослужбовців, на переконання суду, на сьогодні є особливо важливими та потребують ефективного судового захисту.
Так, Військова частина НОМЕР_1 є військовим формуванням, яке утворене та діє на підставі Закону України "Про розвідку" №912-ІХ, та підпорядковується Головному управлінню розвідки Міністерства оборони.
Відповідно частини 1, 2 статті 9 Закону України "Про розвідку" розвідувальний орган Міністерства оборони України здійснює розвідувальну діяльність у воєнній сфері, сферах оборони, військового будівництва, військово-технічній та кібербезпеки.
Суб`єктами системи воєнної розвідки є такі складові розвідувального співтовариства: розвідувальний орган Міністерства оборони України, який є головним органом управління в системі воєнної розвідки і в межах повноважень та в порядку, визначених цим Законом та актами Президента України, координує діяльність суб`єктів воєнної розвідки та залучає визначені пунктами 2 і 3 цієї частини суб`єкти, а в особливий період - інші складові сил оборони до виконання покладених на такий розвідувальний орган завдань та здійснення визначених цим Законом функцій; органи військового управління розвідки і військові частини розвідки Збройних Сил України, які в межах визначених законодавством повноважень здійснюють діяльність з метою розвідувального забезпечення застосування Збройних Сил України; Сили спеціальних операцій Збройних Сил України, які в межах визначених законодавством повноважень здійснюють спеціальну розвідку в інтересах підготовки та проведення операцій військ (сил) оборони та спеціальних операцій.
З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що органи військового управління розвідки та військові частини розвідки Збройних Сил України є складовими системи воєнної розвідки та водночас функціонують у системі сил оборони держави.
При цьому сама по собі належність військової частини до системи Головного управління розвідки Міністерства оборони України не свідчить про те, що така військова частина перестає бути військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, або що її військовослужбовці втрачають статус військовослужбовців, на яких поширюються соціальні гарантії, встановлені державою для осіб, які проходять військову службу та беруть участь у бойових діях.
Суд звертає увагу, що пункт 4 Постанови №153 поширює право на отримання одноразової грошової винагороди не лише на військовослужбовців Збройних Сил України, а й на осіб рядового, сержантського і старшинського складу інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення.
Таким чином, законодавець фактично визначив широкий суб`єктний склад осіб, які мають право на отримання відповідної винагороди, пов`язавши таке право насамперед із фактом проходження військової служби, віком військовослужбовця та його безпосередньою участю у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій.
При цьому положення Постанови №153 не містять прямої заборони чи виключення щодо поширення її дії на військовослужбовців розвідувальних органів або підпорядкованих їм військових частин.
На переконання суду інше тлумачення приписів Постанови № 153 не відповідало б меті прийняття Постанови № 153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та мало б ознаки дискримінації.
За правилами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Отже, відмова відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди саме з причини, що військові частини, які перебувають у підпорядкуванні ГУР МОУ, у тому числі військова частина НОМЕР_1 , мають самостійний правовий статус структурних підрозділів розвідувального органу, а не є складовою частиною Збройних Сил України, тому не підпадають під дію пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, суд вважає протиправною.
Разом з тим, судом не вбачається, що відповідачем досліджено та надано оцінку відповідності позивача кожній з необхідних умов, визначених п.3, 4 Постанови № 153.
Отже, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 000 000 (одного мільйону) гривень 00 копійок відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних силах під час воєнного стану”, на переконання суду, є передчасною.
Тому суд приходить до висновку, що у даній справі порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути запит представника позивача щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі. 
Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних силах під час воєнного стану”.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути запит представника позивача щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити. 
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя | Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ