КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року м. Київ справа №320/46030/23
Суддя Київського окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Булах Ірини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу – Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу – Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в якому просила:
- визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу – Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, щодо видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу – Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що по досягненні її неповнолітньою дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 чотирнадцятирічного віку вона разом з дитиною звернулась до відповідача із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ. Проте, відповідач листом від 23.06.2023 року №Б-42/6/80.3210-23/80.3210/14-23 відмовив у наданні такого паспорта. Зазначені обставини слугували підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №320/46030/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та зазначає, що відповідно до пп. 1 п. 3 Тимчасового Порядку територіальні підрозділи ДМС України здійснюють оформлення і видачу паспорта громадянина України зразка 1994 р. особі, яка досягла 16-річного віку. Зазначене свідчить про те, що звернення до суду позивача є передчасним, так як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягнула віку, встановленого законодавством, для отримання паспорту громадянина України зразка 1994 р.
Позивачем надана до суду відповідь на відзив, в якій не погоджується з запереченнями відповідача та вважає їх безпідставними. 
Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є законним представником (матір`ю) неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області.
21 червня 2023 року неповнолітня та її законний представник звернулись до відповідача з заявою про отримання паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ, без надання згоди на обробку персональних даних.
Листом від 23 червня 2023 року №Б-42/6/80.3210-23/80.3210/17-23, за результатом розгляду звернення позивача в інтересах неповнолітньої дитини, Білоцерківський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повідомив, що відповідно до ст.3 «Положення про паспорт громадянина України» затвердженого постановою Верховної Ради України від ,26.06.1992 № 2503-ХІІ Паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом, виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Отже, після досягнення ОСОБА_1 16-річного віку вона може подати до структурного підрозділу ДМС передбачені законодавством документи та необхідну інформацію для оформлення і видачі паспорта громадянина Україні зразка 1994 року. 
Вважаючи означену відмову відповідача протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 32 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.
Пунктами 2, 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ), передбачено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Отже, Положенням № 2503-ХІІ передбачено дві форми паспорта громадянина України - паспортну книжечку і паспортну картку.
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, визначено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI).
Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Відповідно до частини 3 статті 13 цього Закону паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.
На виконання положень Закону № 5492-VI Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2015 року № 302 затвердив зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, а також Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. Пунктом 3 цієї постанови встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, з 1 листопада 2016 року припиняється. Разом з тим абзацом 6 пункту 3 постанови встановлено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Відповідний порядок затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456.
Аналіз наведених норм свідчить, що чинне законодавство передбачає дві форми паспорта громадянина України, при цьому оформлення та видача паспорта у формі книжечки зразка 1994 року здійснюється на підставі рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Згідно із частинами 5, 6 статті 6 цього Закону не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Питання права особи по досягненню нею 14-річного віку на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, у зв`язку з ненаданням нею згоди на обробку персональних даних, було предметом дослідження Верховного Суду, за наслідками якого сформовано правові висновки у постановах від 18 листопада 2021 року у справі № 420/4049/20, від 21 грудня 2022 року у справі № 420/5353/20, та у подальшому підтримано у постановах від 17 травня 2023 року у справі № 420/12574/21 і від 09 листопада 2023 року у справі № 380/16510/22.
У зазначених постановах, з огляду на визначені частиною 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Верховний Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 5492-VI, який має вищу юридичну силу, ніж Положення № 2503-ХІІ та Тимчасовий порядок № 456. Верховний Суд наголосив на імперативності приписів Закону № 5492-VI, якими встановлено обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України, а також на тому, що за відсутності у особи паспорта така особа не має підтвердження громадянства України, що може створювати перешкоди у реалізації нею своїх громадянських прав.
Правову позицію щодо права особи на отримання паспорта у формі паспортної книжечки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (провадження № Пз/9901/2/18). У цій справі Велика Палата Верховного Суду виснувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення № 2503-ХІІ, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних та залишають лише право на отримання паспорта, який містить безконтактний електронний носій, що є порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Застосовуючи наведені правові висновки до встановлених обставин, суд виходить з того, що ОСОБА_1 досягла 14-річного віку та в силу частини 2 статті 21 Закону № 5492-VI зобов`язана отримати паспорт громадянина України. Реалізуючи через законного представника гарантоване Конституцією України право на вибір форми документа, що посвідчує особу, та скориставшись правом не надавати згоду на обробку персональних даних (стаття 32 Конституції України, стаття 6 Закону № 2297-VI, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), позивач звернулась із заявою про оформлення та видачу паспорта у формі книжечки зразка 1994 року. Оскільки чинне законодавство не врегульовує наслідків відмови особи від обробки її персональних даних та не передбачає альтернативи такому вибору, а норми Закону № 5492-VI у частині запровадження єдиної форми паспорта з безконтактним електронним носієм звужують обсяг існуючих прав і свобод, право позивача на отримання паспорта у формі книжечки підлягає захисту.
За таких обставин відмова Білоцерківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, оформлена листом від 23 червня 2023 року №Б-42/6/80.3210-23/80.3210/17-23, у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року є протиправною.
При цьому, оскільки відповідно до абзацу 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 та Тимчасового порядку № 456 оформлення і видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється на підставі рішення суду, що набрало законної сили, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача оформити та видати такий паспорт.
Доводи відповідача про те, що особа, яка не досягла 16-річного віку, не має права на отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, суд відхиляє, оскільки Закон № 5492-VI не забороняє оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з досягненням особою 14-річного віку, а навпаки, покладає на кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, обов`язок отримати паспорт громадянина України. Аналогічний висновок сформульовано у наведених вище постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності відмови у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом прийняття рішення про визнання протиправною відмову відповідача в оформленні та видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина Україна, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ та зобов`язання відповідача оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-262, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Булах Ірини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі територіального підрозділу – Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.
Визнати протиправною відмову Білоцерківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в оформленні та видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина Україна, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
Зобов`язати Білоцерківський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (ЄДРПОУ 42552598) оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 13 липня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.