| 1 | Справа № 335/7373/26  2/335/3838/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
24 липня 2026 року м.Запоріжжя
Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., представника позивача – ОСОБА_1 представника відповідача – Кучеренко Д.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника Виноградової –Ковтун Карини Геннадіївни до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа ОСОБА_3 про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії-
ВСТАНОВИВ:
До Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя надійшла вищезазначена позовна заява, в якій представник позивача – Виноградова-Ковтун К.Г. просить суд зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняти від ОСОБА_2 пакет документів за відсутності ордеру про надання житлової площі, на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та прийняти рішення щодо приватизації зазначеної вище квартири відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482 - XII.
В обґрунтування заявлених вимог та підстав звернення вказує, що ОСОБА_2 позивач з 12.06.1986 року зареєстрована та проживає по теперешній час за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана вище квартира не приватизована, ордер видавався ОСОБА_2 у 1986 році. Крім позивача у вказаній вище квартирі зареєстровані та проживають інші члени її сім`ї, а саме: донька позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Квартира є комунальною та складається з двох кімнат, які мають загальну площу 32,5 кв.м, допоміжну - 8,8кв.м та житлову - 23,1 кв.м. та складається із: коридора площею 3,7 кв.м., санвузла - 1,4 кв.м., кухні - 3,7 кв.м., кімнати - 13,9 кв.м., кімнати - 9,8кв.м. Особовий рахунок № НОМЕР_1 за вказаною вище адресою відкрито на ОСОБА_2 . Поряд із цим, у відповіддю МКП «Основаніє» №78/01-09 від 11.02.2026 року повідомлено, що ордер та його копію на житлове приміщення за вищевказаною адресою відсутній.
20.04.2026 року позивачка разом із третьою особою звернулися до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 . Однак, листом № Т-0374-В заступника голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.04.2026 року у проведенні приватизації було відмовлено. Підставою для відмови слугує відсутність копії ордеру про надання житлової площі та рекомендовано заявниці звернутися до Державної архівної служби України. Крім того, у відповіді про відмову в приватизації житла Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.04.2026 року зазначається, що запис про оформлення службового ордера на квартиру АДРЕСА_3 за 1986 рік відсутній.
Відповіддю №05-07/Т-1643 Державного архіву Запорізької області від 02.06.2026 року повідомлено, що в протоколах засідання виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя рішення про виділення ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_4 відсутнє, а ордери до архіву не надходять. Вважаємо відмову у проведенні приватизації незаконною.
Ухвалою суду 02.07.2026 року відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання.
07.07.2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що відповідно до Положення про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському, Дніпровському, Заводському, Космічному, Олександрівському, Хортицькому, Шевченківському районах, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15.04.2026 № 42, районним адміністраціям міської ради делеговані повноваження у сфері приватизації житла.
Позивач ОСОБА_2 звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 . Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району було розглянуто пакет документів від ОСОБА_2 щодо приватизації квартири АДРЕСА_3 , та було встановлено відсутність копії такого ордеру, у зв`язку з чим було відмовлено у приватизації цього житла та повідомлено про позицію районної адміністрації щодо проведення приватизації в зв`язку з наданням позивачем неповного пакету документів (відсутність ордеру), як того вимагає чинне законодавство. Позивач просить зобов`язати відповідача прийняти документи та здійснити дії щодо приватизації квартири за відсутності ордера про надання жилого приміщення . Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, районна адміністрація, відмовляючи у приватизації житла за адресою: АДРЕСА_2 , діяла в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. Районна адміністрація не порушувала прав позивача, діяла відповідно до вимог законодавства та в межах своїх повноважень. Підставою для звернення до суду є відсутність у позивача документів, необхідних для здійснення приватизації.
08.07.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив зазначає, районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району зазначила, що розглянула наданий пакет документів ОСОБА_2 щодо приватизації квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та було встановлено відсутність копії такого ордеру, у зв`язку з чим було відмовлено у приватизації цього житла та повідомлено про позицію районної адміністрації щодо проведення приватизації в зв`язку з наданням позивачем неповного пакету документів (відсутність ордеру), як того вимагає чинне законодавство. Поряд із цим, відповідач зазначив, що діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. Позивачем не визнається протиправність дії з боку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. 
Перелік документів для приватизації житла наведений у Положенні про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 (надалі- Положення). Відповідно до п. 18 Положення, Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Ордер на жиле приміщення за вказаною вище адресою у видавався позивачці приблизно у 1986 році. Ордер був єдиною підставою для вселення у житлове приміщення. Однак зі сплином часу ордер не зберігся. Крім того, дія ордеру була обмежена, його чинність складала – 30 днів. Відтак при вселенні наймач ймовірно здала до житловоексплуатаційної організації ордер та наразі його відшукати не уявляється можливим. Враховуючи, що позивачка та третя особа були вселені до квартири на законних підставах, незаконність їх проживання ніхто не оспорює, а відсутність документу – ордеру є формальністю та його дійсність давно сплинула, тому це не може бути перешкодою для реалізації права позивача та третьої особи в приватизації вказаної вище квартири, а права громадян на житло не можуть бути порушенні.
В судовому засіданні представник позивача – Виноградова-Ковтун К.Г. просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача – ОСОБА_4 , просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Третя особа ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
22.07.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та з урахуванням складності справи ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення – 24.07.2026 року о 15:00 годині.
Заслухавши пояснення, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 12.06.1986 року зареєстрована та проживає по теперешній час за адресою: АДРЕСА_2 . Довідкою ОСББ «Патріот 58» від 02.04.2026 року підтверджено, що позивачка проживає у вищевказаній квартирі з 12.06.1986 року по теперішній час.
Крім позивача у вказаній вище квартирі зареєстровані та проживають інші члени її сім`ї, а саме: донька позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Родинні відносини позивача зі членами сім`ї підтверджується копіями наступних документів: свідоцтвом про народження доньки (серія НОМЕР_2 ); свідоцтвом про укладення шлюбу донькою (серія НОМЕР_3 ); копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища - ОСОБА_5 за №00058675571 від 28.05.2026 року та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища - ОСОБА_6 за №00058704226 від 29.05.2026 року.
Квартира є комунальною та складається з двох кімнат, які мають загальну площу 32,5 кв.м, допоміжну - 8,8кв.м та житлову - 23,1 кв.м. та складається із: коридора площею 3,7 кв.м., санвузла - 1,4 кв.м., кухні - 3,7 кв.м., кімнати - 13,9 кв.м., кімнати - 9,8кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту та копією витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації ЄДЕС у сфері будівництва. Особовий рахунок № НОМЕР_1 за вказаною вище адресою відкрито на ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю МКП «Основаніє» №78/01-09 від 11.02.2026 року.
Довідкою №107.357-05/874 АТ «Ощадбанк» від 25.03.2026 року підтверджено, що ОСОБА_2 житлові чеки на приватизацію житла не використовувала. Довідкою №107.357-05/875 АТ «Ощадбанк» від 25.03.2026 року підтверджено, що ОСОБА_3 , житлові чеки на приватизацію житла не використовувала.
Статтями 15, 16ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Частинами третьою, п`ятою ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" N 2482-XII від 19.06.92.
Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.
Статтею 3 цього Закону N 2482 передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).
Пунктами 2, 3,10 ст. 8 Закону №2482 передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 2 статті 2 Закону № 2482 передбачено, що не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, пунктом десятим статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України N 396 від 16.12.2009 (далі - Положення N 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.
З аналізу положень Закону №2482 у взаємозв`язку із вимогами Положення N 396 суд робить висновок, що для вияву волі громадянина на приватизацію квартири, останній має вчинити, визначені означеними нормативно-правовими актами, юридично значимі дії, а саме: звернутись до органу приватизації у порядку, передбаченому пунктами 17, 18 Положення №396 та надати заяву згідно додатку 2 до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, до якої необхідно долучити документи, перелік яких міститься у п. 18 Положення №396.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 20.04.2026 року позивачка разом із третьою особою звернулися до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 . Однак, листом № Т-0374-В заступника голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.04.2026 року у проведенні приватизації було відмовлено. Підставою для відмови слугує відсутність копії ордеру про надання житлової площі та рекомендовано заявниці звернутися до Державної архівної служби України. Крім того, у відповіді про відмову в приватизації житла Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.04.2026 року зазначається, що запис про оформлення службового ордера на квартиру АДРЕСА_3 за 1986 рік відсутній.
Так, статтею 68 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Громадянин, відповідно до п.18 Положення № 396, подає до органів приватизації, зокрема, копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку.
Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до пункту 10 статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 статті 2 цього Закону, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
При цьому, умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації, а відсутність ордера на вселення, за умови, що особа проживає у житлі на законних підставах, не може бути підставою для відмови в проведенні приватизації, оскільки перелік підстав для відмови у приватизації, наведений в Законі, який вичерпним, не передбачає такої підстави для відмови у приватизації.
Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.
Аналогічну норму місить п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396.
При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 29.12.2025 року у справі №201/11007/21, для цілей застосування ст. 5 та ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", визначальним є факт постійного проживання особи у житлі на момент приватизації або збереження за нею права на житло. Відмітка в паспорті про реєстрацію місця проживання ("прописка") є належним підтвердженням факту постійного проживання особи.
Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що позивач набув право користування жилим приміщенням на законних підставах і проживає в ньому тривалий час, , про що свідчать досліджені письмові докази і це не заперечується відповідачем.
Верховний Суд в постанові від 26 грудня 2024 року по справі N 466/10214/21 вказав наступне: тривале проживання у спірному житлі є достатньою підставою для того, щоб вважати це житло належним особі в розумінні статті 8 Конвенції. Відсутність ордера на вселення у спірне приміщення саме по собі не є підставою для висновку, що займане позивачами житло за таких фактичних обставин справи, за наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання, не є житлом у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції".
Також у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що позивачі, які вселилися до квартири на законних підставах, несуть витрати з її утримання, законність їхнього проживання в ній ніхто не оспорює, проте відсутні документи, на підставі яких їх сім`я була вселена до спірного житла, що позбавляє їх можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Враховуючи, що позивач на законних підставах зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ним житла з причин відсутності ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує його право на приватизацію.
Відповідно до вимог п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловлені в постанові від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19 (провадження N 61-1845св20) Верховний Суд застосував такий спосіб захисту у справі про приватизацію квартири державного житлового фонду, як визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру державного житлового фонду з покладанням обов`язку на останнього оформити право власності на приміщення. При цьому у цій справі було зроблено правовий висновок, що не є належним способом захисту визнання права власності на квартиру. Тобто, суд не може визнати право власності, він може лише визнати безпідставною відмову і зобов`язати орган оформити цю приватизацію.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 08 червня 2022 року у справі N 202/3820/19 (провадження N 61-836св21) Верховний Суд визнав обґрунтованими вимоги про зобов`язання департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний спосіб захисту - зобов`язати провести приватизацію квартири. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі N 183/2859/16 (провадження N 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі N 338/347/16-ц (провадження N 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі N 754/6918/18 (провадження N 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі N 200/18858/16-ц (провадження N 14-165цс18).
З системного аналізу норм Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин право на приватизацію згідно наданого пакету документів. Суд, в цьому випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла.
Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за N 761/28893/16ц.
Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ч.ч.1-4, 8 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями вищенаведеного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що позивачем правомірно реалізовано її право на приватизацію займаної нею квартири з огляду на вищевикладене.
Позивач зареєстрована за адресою спірної квартири та постійно проживає в ній з 1986 року по день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. Докази наявності у позивача на праві власності та/або на праві користування іншого житла в матеріалах справи відсутні.
Крім того, обставин, які б давали підстави вважати, що ордер, який був виданий на квартиру позивача, було визнано недійсним, відповідно до положень ст. 59 ЖК України, суду не було наведено, та не спростовано факту його видачі.
Зазначене свідчить про неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, що порушує право позивача на приватизацію.
Таким чином, виходячи з того, що позивач правомірно користується зазначеною квартирою, а відсутність ордеру не може бути підставою для відмови в приватизації житла, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовляє в приватизації спірного житла за відсутності ордеру, чим порушує право позивача на житло, яке підлягає судовому захисту.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню у повному обсязі
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 76, 77, 81, 89, 263-265, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-285, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні ОСОБА_2 в особі представника Виноградової –Ковтун Карини Геннадіївни до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа ОСОБА_3 про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняти від ОСОБА_2 пакет документів за відсутності ордеру про надання житлової площі, на приватизацію квартири АДРЕСА_5 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському районну, код ЄДРПОУ 37573115, місцезнаходження за адресою: м.Запоріжжя,вул. Сєдова, буд. 5.
Третя особа : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення. 
Повне рішення виготовлено 24.07.2026 року.

Суддя:      Ю.В. Апаллонова