Провадження № 2/641/2732/2026 | Справа № 641/3198/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 серпня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зелінської І. В.,
за участю секретаря Земляної А. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №103859991 від 17.02.2024 року у розмірі 32 681, 55 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 662, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 17.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №103859991, згідно з умовами якого відповідач отримав 9000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. Кредитодавець умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в сумі визначеній кредитним договором, що підтверджується платіжним дорученням.
П. 7.1. кредитного договору №103859991 від 17.02.2024 визначає, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідач для отримання кредиту зареєструвалась в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця через заповнення відповідної реєстраційної форми на веб-сайті. На підставі реєстраційних даних інформаційно-комунікаційна система кредитодавця здійснила реєстрацію відповідача, створила обліковий запис та особистий кабінет. Відповідач в особистому кабінеті вказала банківську карту, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по заявці на кредит. Перед перерахуванням коштів кредитодавець здійснив верифікацію доданої відповідачем банківської карти. Електронна ідентифікація відповідача здійснилась при вході в особистий кабінет шляхом перевірки кредитодавцем правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону або електрону пошту відповідача, які були вказані при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Для отримання кредитних коштів відповідач здійснила заповнення заяви на отримання кредиту на веб-сайті кредитодавця. Після прийняття рішення надати кредит відповідачу, товариство надіслало в особистий кабінет відповідача проєкт кредитного договору (оферта). Відповідач ознайомившись з умовами кредитування визначеними в проєкті договору підтвердила його підписання (акцепт). Для підписання договору інформаційно-комунікаційна система надіслала відповідачу одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору, отриманий код відповідач використала для підписання відповіді про прийняття пропозиції кредитодавця щодо укладення договору про споживчий кредит. Електронна форма індивідуальної частини укладеного кредитного договору розміщена в його особистому кабінеті. Тобто, укладаючи кредитний договір відповідач та кредитодавець уклали договір у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачем не був би укладений. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти зареєстрованої відповідачем в особистому кабінеті та визначеної в кредитному договорі, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від кредитодавця.
Відповідно до умов кредитного договору 29.07.2024 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги, та у відповідності до статті 512 Цивільного кодексу України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором №103859991 від 17.02.2024, що укладений між кредитодавцем та відповідачем.
Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором були передані позивачу від первинного кредитора згідно договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024.
Сума заборгованості відповідача становить 32681,55 грн, а саме: прострочеана заборгованість за сумою кредиту - 9480 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків– 22361, 55 грн; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту – 840 грн.
Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. №23777359 від 02.03.2026.
Провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім того, судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази з АТ «А-Банк».
Відповідачем по справі було подано відзив на позовну заяву, у якому ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 4853, 76 грн та комісії у розмірі 840 грн. В обґрунтування посилалась на те, що нарахування позивачем заборгованості за відсотками у розмірі 22361, 55 грн за відсотковою ставкою 2,30% за кожен день користування кредитом суперечить нормам матеріального права. Вказала, що розмір заборгованості за відсотками має бути розрахований відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, яка не повинна перевищувати 1%. Разом з цим, зазначила, що вимога про стягнення комісії за надання кредиту суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 13.07.2022 року у справі № 496/1561/19 та від 16.11.2022 у справі № 175/4756/15, а отже нарахування комісії є безпідставним та вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, просила відмовити у задоволенні вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5300 грн. Вважала заявлений розмір 8000 грн витрат на правничу допомогу завищеним та необґрунтованим та є надмірним тягарем для неї, з огляду на скрутне матеріальне становище.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, згідно якого, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування посилався на те, що згідно з відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено пролонгацію пільгового періоду – 01.03.2024 року пролонгація на 15 днів; 09.03.2024 року пролонгація на 3 дні; 20.03.2024 року пролонгація на 7 днів. Вказав, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, враховує щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, є належним та допустимим доказом у розумінні статей 76-78 ЦПК України. Норми Кредитного договору відповідають вимогами ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» та не встановлюють непропорційно великої суми компенсації. Умовами кредитного договору не передбачено будь яких штрафних санкцій за дострокове погашення кредиту. Таким чином, Позичальник самостійно обирає кількість днів користування кредитом, від чого залежить сума нарахованих процентів. Крім того, вказав, що встановлення ТОВ «Мілоан» у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісію за надання кредиту недійсною визнана не була. За таких обставин позивач має право вимагати стягнення заборгованості з комісійної винагороди. Вважав, що заявлена сума 8000 грн компенсації витрати на професійну правничу допомогу підлягає відшкодуванню як розумна та необхідна, з огляду на її підтвердження необхідними доказами.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, згідно поданої до суду заяви, просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
17.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №103859991, згідно якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2 Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Сума (загальний розмір) кредиту становить 12000,00 грн (п. 1.2 договору).
Кредит надається загальним строком на 105 днів з 17.02.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п. 1.3 договору).
Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 03.03.2024 (рекомендована дата платежу) (п. 1.3.1 договору).
Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 01.06.2024 (дата остаточного погашення заборгованості) (п. 1.3.2 договору).
Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 03.03.2024 (дата завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 01.06.2024 (останнього дня строку кредитування) (п. 1.4 договору).
Денна процентна ставка (за весь строк кредитування) складає 2,21% (п. 1.5 договору).
Комісія за надання кредиту становить 840,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору).
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 1,19 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2 договору).
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування протягом поточного періоду (п. 1.5.3 договору).
Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких самих умовах, за умови, що позичальнику доступна така можливість відповідно до розділу 6 правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом. Позичальник має вчинити дії, передбачені цим пунктом та розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, в розмірі, що визначається змістом додаткового договору/додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією та певну частку заборгованості за договором (якщо передбачено додатковою угодою/договором). Комісія за управління та обслуговування кредиту нараховується в момент підписання додаткового договору/додаткової угоди (п. 2.3.1 договору).
Після вибору доступних умов пролонгації або поновлення пільгового періоду, позичальник має направити кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із зазначеною датою із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається кредитодавцем позичальнику в sms-повідомленні, а також підписати додатковий договір/додаткову угоду до договору, що містить оновлений графік платежів та здійснити платіж, обумовлений п. 2.3 договору та визначений додатковим договором/додатковою угодою (п. 2.3.2 договору).
Кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника (п. 3.2.6. договору).
Додатками до договору №103859991 від 17.02.2024 є: графік платежів, у якому визначено детальний розпис складових загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; заява на отримання кредиту №103859991; додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором.
Згідно з довідкою ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Мілоан», акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «642430».
Відповідно до анкети-заяву на кредит №103859991  від 17.02.2024 вбачається процес оформлення та розгляду заяви 103859991 ОСОБА_1 у сумі 12000,00 грн.
Відповідно до платіжного доручення №83035482 від 17.02.2024 ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 12000,00 від ТОВ «Мілоан» грн на її платіжну картку № НОМЕР_1 .
Позивачем надано відомість про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан», у якій відображені дати та суми нарахувань і оплат за договором №103859991  від 17.02.2024. З відомості вбачається, що відповідач здійснила 01.03.2024 сплату тіла кредиту у сумі 1200,00 грн, сплату процентів по кредиту у сумі 1200,00 грн та сплату комісії за управління та обслуговування кредиту у сумі 1200,00 грн; 09.03.2024 здійснила сплату тіла кредиту у сумі 480,00 грн, сплату процентів по кредиту у сумі 360,00 грн; 20.03.2024 сплату тіла кредиту у сумі 840,00 грн, сплату процентів по кредиту у сумі 840,00 грн та сплату комісії за управління та обслуговування кредиту у сумі 720,00 грн.
29.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т.
Відповідно до п. 1 договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024 на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. В якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1205134,90 грн (п. 7.1. договору).
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 29.07.2024 до договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024 кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників від 29.07.2024, кількість боржників 1865, загальна сума заборгованості 31661070,73 грн.
Згідно з платіжною інструкцією №4239 від 29.07.2024 ТОВ «Мілоан» сплатило 1205134,90 грн в якості оплати згідно договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 32681, 55 грн, з яких: 9480,00 грн залишок по тілу кредиту, 22361,55 грн залишок по відсотках, 840,00 грн залишок по комісії.
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 02.03.2026 було направлено до відповідача претензію з вимогою погасити заборгованість протягом 3 днів у сумі 32681,55 грн за договором №103859991  від 17.02.2024 із зазначенням реквізитів для сплати.
Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором №№103859991  від 17.02.2024 станом на 09.03.2026 заборгованість відповідача складає 32681, 55 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9480,00 грн; прострочена заборгованість за комісіями 840 грн; прострочена заборгованість за відсотками 22361,55 грн.
Згідно наданої АТ «А-Банк» інформації щодо руху по рахунку НОМЕР_2 , який було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 17.02.2024 року по 24.02.2024 року, вбачається зарахування грошових коштів у розмірі 12 000 грн 17.02.2024 року.
Відповідач станом на дату звернення до суду не виконала своїх зобов`язань перед кредитором.
Відповідно до п. 1.3 договору кредит надається відповідачу строком на 105 днів. Згідно з п. 2.3.1, п. 2.3.2 договору, строк кредитування може бути збільшений в разі сплати позичальником комісії за управління та обслуговування кредиту та частки заборгованості за договором, направлення позичальником кредитодавцю електронного звернення/повідомлення та підписання позичальником додаткового договору/додаткової угоди до договору.
Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається що ОСОБА_1 було здійснено пролонгацію пільгового періоду – 01.03.2024 року, 09.03.2024 року та 20.03.2024 року.
Позивачем надано суду підтвердження того, що строк кредитного договору був продовжений у відповідності з положеннями п. 2.3.1, п. 2.3.2 договору, а саме: угоди про пролонгацію та меморіальні ордери, що підтверджують сплату частини заборгованості та наміри відповідача здійснити пролонгацію від 01.03.2024, 09.03.2024, 20.03.2024 року.
Отже, позивачем правомірно було нараховано проценти за користування кредитом, а саме до 26.06.2024 включно.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» приписано надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (тобто не банкам), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Кредитний договір №103859991 було укладено 17.02.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
На момент укладення кредитного договору (17.02.2024 року) діяла норма статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п.п. 1.5.2. та п. 1.5.3 договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 1,19 % та 2, 30% на підставі ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.
З огляду на викладене, суд розраховує заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %.
З відомості щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан», вбачається, що відповідач здійснила 01.03.2024 сплату тіла кредиту у сумі 1200,00 грн, сплату процентів по кредиту у сумі 1200,00 грн та сплату комісії за управління та обслуговування кредиту у сумі 1200,00 грн; 09.03.2024 здійснила сплату тіла кредиту у сумі 480,00 грн, сплату процентів по кредиту у сумі 360,00 грн; 20.03.2024 сплату тіла кредиту у сумі 840,00 грн, сплату процентів по кредиту у сумі 840,00 грн та сплату комісії за управління та обслуговування кредиту у сумі 720,00 грн. Зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 09.03.2026 року за основним боргом складає - 9480 грн, за процентами – 22361, 55, за комісією – 840 грн, а разом 32681, 55 грн.
Як вбачається з відомості щоденні нарахування та погашення первісного кредитора ТОВ «Мілоан», останній нарахував відповідачу відсотки у розмірі 1,19% за період з 18.02.2024 року по 28.03.2024 року; у розмірі 2,30% період з 29.03.2024 року по 26.06.2024 року за кожен день користування кредитними коштами у загальній сумі 22361, 55 грн, що є неприпустимим з огляду на положення статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
За період з 17.02.2024 року по 26.06.2024 року проценти за користування кредитом складають 12 844, 80 грн і обраховані наступним чином:
1) за період з 18.02.2024 року по 01.03.2024: 12 000 грн*1%*13 днів=1560 грн;
2) за період з 02.03.2024 року по 08.03.2024 року: 10 800 грн*1%*7 днів= 756 грн;
3) за період з 09.03.2024 року по 20.03.2024 року: 10 320 грн*1%* 12 днів=1238, 40 грн;
4) за період з 21.03.2024 року по 26.06.2024 року: 9480 грн*1%*98 днів= 9290, 40 грн.
При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості, за період з 17.02.2024 року по 26.06.2024 року відповідачем ОСОБА_1 сплачено, а первісним кредитором зараховано в рахунок сплати процентів грошові кошти у загальній сумі 2400 грн.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 по несплачених відсотках за договором №103859991  від 17.02.2024 року за період з 17.02.2024 року по 26.06.2024 року становить 10 444, 80 грн (12 844, 80 грн – 2 400 грн=10 444, 80 грн).
У свою чергу, з приводу нарахування ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до сплати ОСОБА_1 комісії в сумі 840 грн за надання кредиту, то суд зважає на таке.
Нарахування комісії за видачу кредиту встановлено п. 1.5.1 договору.
При цьому, у кредитному договорі не зазначено, за які саме послуги відповідачу встановлена комісія (у позові зазначено за видачу), порядок її нарахування.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року».
Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Нормами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена заборона вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи.
У договорі зазначено, що комісія нарахована за видачу кредиту, що суперечить вищевикладеним вимогам закону, які забороняють встановлювати будь-яку зустрічну оплату з боку позичальника за надання кредиту.
За таких обставин нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 840 грн є незаконним та вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
З відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що відповідачу була нарахована комісія за управління та обслуговування кредиту у сумі 2280 грн, яка була сплачена відповідачем.
Згідно з п. 2.5 договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати комісію за управління та обслуговування кредиту, проте в договорі не зазначено, за які саме послуги відповідачу встановлена комісія.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2024 у справі №295/11290/21, «у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі, який укладений між сторонами, не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору, тому положення підпунктів 3. 2. 6, 3. 3. 5 пункту 1. 5. 3 та пункту 2.3 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону.
Як унормовано положеннями ч.3 ст.13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин.
Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами.
З огляду на викладене вище, положення Договору  №103859991 від 17.02.2024 про сплату позичальником на користь позивача комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
За таких обставин, з відповідача без належних на те правових підстав стягнута комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2280 грн.
Оскільки договором не передбачено, за які саме послуги відповідачу була нарахована комісія, то первісним кредитором було неправомірно та безпідставно нараховано та списано комісію, тому суд вважає за потрібне зарахувати кошти, сплачені на погашення комісії у загальному розмірі 2280 грн в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за кредитним договором. Тому позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору договору відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т від 29.07.2024 у сумі 17 644, 80 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9480 грн; прострочена заборгованість за відсотками 8164, 80 грн.
Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів стягує заборгованість у сумі 17 644, 80 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1437,70 грн.
Крім зазначеного, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 8 000 грн.
Так, судом встановлено, що між позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» 01 липня 2025 року було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0107.
Відповідно до Акту №Д/20886 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 09.03.2026, сторони підтвердили факт надання Адвокатським об`єднанням «Апологет» та прийняття ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» послуг відповідно до положень укладеного ними Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року: боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , кредитний договір №103859991 від 17.02.2024, сума наданих послуг відповідно до Договору складає: 8000,00 грн. У п. 6 Акту зазначено, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок АО «Апологет» протягом 1 року з моменту підписання Акту.
Матеріали справи містять Детальний опис наданих послуг від 09.03.2026 року до Акту №Д/20886 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року із найменуванням наданих послуг.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
У справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04 від 23.01.2014 Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00 від 28.11.2002 Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначена процедура відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною на момент вирішення судом питання про розподіл судових витрат, чи тільки має бути сплачено.
На думку суду, відсутність доказів оплати вказаних послуг не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача, враховуючи позицію ВС, що викладена у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 19 травня 2021 року у справі № 754/12116/18.
Правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В розумінні п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи характер виконаних робіт з надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи, заперечення відповідача з приводу заявлених витрат, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, в межах подання розгляду та вирішення позовної заяви, критерію необхідності подання відповідних документів, значимості таких дій у справі, та витраченого часу представником у даній справі, часткового задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу та зменшення розміру таких до 2000 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».
Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №103859991 від 17.02.2024 в розмірі 17 644 (сімнадцять тисяч шістсот сорок чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.
В решті позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 437 (одна тисяча чотириста тридцять сім) грн 70 (сімдесят) коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал», ЄДРПОУ 35234236, місце знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І.В.Зелінська