П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/30780/25	

Суддя першої інстанції: Бжассо Н.В.
Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса
Повний текст судового рішення складений 09.01.2026

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Дегтярьової С.В., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 16.05.2025 №155350021922 щодо відмови у зарахуванні до його страхового стажу періодів служби у Збройних Силах України з 26.07.2000 по 03.12.2002, з 05.03.2003 по 27.12.2006, та з 29.01.2015 по 31.05.2017; зобов`язання зарахувати до страхового його стажу періодів служби у Збройних Силах України з 26.07.2000 по 03.12.2002, з 05.03.2003 по 27.12.2006, та з 29.01.2015 по 31.05.2017, та провести відповідний перерахунок призначеної пенсії з моменту звернення 09.05.2025.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09.05.2025 він звернувся до відповідача із заявою про зарахування до його страхового стажу періодів служби у Збройних Силах України з 26.07.2000 по 03.12.2002, з 05.03.2003 по 27.12.2006, та з 29.01.2015 по 31.05.2017, однак рішенням від 16.05.2025 №155350021922 йому протиправно відмовлено у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 позов задоволений частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 16.05.2025 №155350021922; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 09.05.2025 №2883, з урахуванням висновків суду, що наведені у мотивувальній частині рішення; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо можливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів служби у Збройних Силах України з 26.07.2000 по 03.12.2002, з 05.03.2003 по 27.12.2006, та з 29.01.2015 по 31.05.2017.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 18.12.2024 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». /а.с.24/
09.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про зарахування до його страхового стажу періодів служби у Збройних Силах України з 26.07.2000 по 03.12.2002, з 05.03.2003 по 27.12.2006, та з 29.01.2015 по 31.05.2017.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 16.05.2025 №155350021922 відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні вищезазначених періодів до страхового стажу через відсутність документів про сплату страхових внесків. /а.с.21-22/
Не погоджуючись з рішенням про відмову у зарахуванні страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).
Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Позивач зазначає про протиправність неврахування пенсійним органом до його страхового стажу періодів служби у Збройних Силах України з 26.07.2000 по 03.12.2002, з 05.03.2003 по 27.12.2006, та з 29.01.2015 по 31.05.2017.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу у Збройних Силах України з 26.07.2000 по 03.12.2002, з 05.03.2003 по 27.12.2006, та з 29.01.2015 по 31.05.2017, що підтверджується архівними довідками, витягом з послужного списку. /а.с.16-19, 25/
В свою чергу, відповідач посилається на відсутність підстав для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача через відсутність документів, що підтверджують сплату страхових внесків за вказані періоди.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постановах від 11.10.2023 у справі №340/1454/21 та від 23.03.2022 у справі №535/1031/16-а дійшов висновку про те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Також Верховний Суд зазначив, що фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Таким чином, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди з 26.07.2000 по 03.12.2002, з 05.03.2003 по 27.12.2006, та з 29.01.2015 по 31.05.2017 не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Отже, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 16.05.2025 №155350021922; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 09.05.2025 №2883, з урахуванням висновків суду, що наведені у мотивувальній частині рішення.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	С.В. Дегтярьова   О.В. Яковлєв