Справа № 727/14655/25 
Провадження № 2/727/473/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці
в складі: 
головуючого судді Терещенко О.Є.
при секретарі Аниськовій К.В.
за участю представника позивача Гулевич М.М.
представника відповідача – адвоката Петікар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа – Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Чер-нівецької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою,-
встановив:
18.11.2025 року представник Чернівецької міської ради звернувся до суду з вка-заним позовом, посилаючись на те, що до департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької області з заявою №Б-3318/0-24/01 від 04.07.2024 року звернулася ОСОБА_1 , яка просила продовжити концепцію забудови АДРЕСА_1 та просила організувати аукціон з продажу ділянки, орієнто-ваною площею 10 м.кв. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
На вказану заяву ОСОБА_1 департаментом було направлено відповіді від 18.07.2024 №Б-3318/0-24/01/1683 та від 22.08.2024 № Б-3318/0-24/01/1940, в яких вказано про те, що земельним законодавством України не врегульовано питання щодо продажу на земельних торгах прибудинкових земельних ділянок багатоквартир-них житлових будинків, у зв`язку із чим було направлено листа до Кабінету Міністрів України за роз`ясненням даного питання (копія листів додається).
Позивач вказував, що в листі від 23.02.2023 року №17512/37/10-24 Кабінет Мі-ністрів України зазначив, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. В даному випадку зако-нодавчі підстави для продажу земельних ділянок, визначених відповідно до містобу-дівної документації прибудинковими територіями багатоквартирних будинків, відсут-ні. А тому позивачем було направлено відповідачці лист з повідомленням про відсут-ність підстав для продажу земельної ділянки прибудинкової території багато квартир-ного житлового будинку.
Проте, в подальшому, спеціалістами департаменту урбаністики та архітектури було виявлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено самовіль-ні будівельні роботи,щодо облаштування прибудови до квартири АДРЕСА_2 , розташованої у даному будинку, власником якої є відповідач ОСОБА_1 ..
З метою вжиття заходів реагування, представник департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької області звернувся до Інспекції державного архітектурно-бу-дівельного контролю, Інспекції з благоустрою Управління порядку та контролю за бла- гоустроєм Чернівецької міської ради. Однак, будівельні роботи власницею квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 проводились і надалі, до завершення зведення добудови.
Позивач вказував, що, відповідач не отримували дозволу та документів, які б на-давали право на виконання будівельних робіт, або засвідчували прийняття в експлу-атацію закінченого будівництвом об`єкта за вищевказаною адресою.
Крім того, Чернівецькою міською радою не приймалось жодних рішень щодо надання земельної ділянки за вказаною адресою у власність чи користування.
Позивач зазначав, що земельна ділянка, на якій відповідачкою здійснено само-вільне будівництво, не сформована як об`єкт цивільних прав, в розумінні ст.791 Зе-мельного кодексу України, однак на підтвердження проведення будівельних робіт саме на комунальних землях загального користування сертифікованим інженером-землевпо- рядником виконано топографо-геодезичні роботи по зйомці місцевості в масштабі 1:500.
За твердженням позивача, 11.11.2025 року Чернівецькій міській раді стало ві-домо, що ОСОБА_1 02.10.2025 року провела реєстраційні дії, а саме зареєструвала договір дарування від 02.10.2025 № 2877 на квартиру, загальною пло-щею 70,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 , що є предметом позову.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на не-рухоме майно від 11.11.2025 № 451471097 власником вказаної квартири є ОСОБА_2 .
Позивач вказував, що, не набувши у встановленому Земельним кодексом Укра-їни порядку права користування земельною ділянкою та права на виконання будівель-них робіт, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 безпідставно та неправомірно корис-туються земельною ділянкою комунальної власності за адресою АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим мають відновити стан зе-мельної ділянки, який існував до порушення прав.
Позивач просив суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Чернівецькою міською радою самовільно зайнятою земельною ді-лянкою комунальної власності на АДРЕСА_1 під добудовою квартири АДРЕСА_2 , шляхом знесення та приведення земельної ділянки до попереднього ста-ну, який існував до порушення прав. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , солідарно, у відповідності до задоволених позовних вимог понесені Чернівецькою міською радою витрати, пов`язані із розглядом даної справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.11.2025 року від-крито провадження по справі.
Ухвалою від 13.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник Чернівецької міської ради Гулевич М.М. по-зовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_2 – адвокат Петікар А.В. в судовому за-сіданні позвоні вимоги вважав необґрунтованими, і просив відмовити в його задово-ленні.
Представник третьої особи – Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, надавши письмове пояснення по суті позову та заяву про розгляд без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_5 , дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних під-став.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , на підставі договору дару-вання від 02.10.2025 року (а.с.86), укладеному між нею та ОСОБА_6 -вичем, належить на праві власності квартира АДРЕСА_4 .

Звернувшись до суду з вказаним позовом, представник Чернівецької міської ради посилався на те, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 здійснюють самочинне будівництво, звівши прибудову до квартири АДРЕСА_4 , і, безпідставно та неправомірно, користуються зе-мельною ділянкою комунальної власності, у зв`язку з чим має відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав та усунути перешкоди у користуванні та роз-порядженні Чернівецькою міською радою вищевказаною самовільно зайнятою зе-мельною ділянкою.

За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи за-конних інтересів.
Відповідно до положень ч.1 п.п. 1,3,7, 10 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: ви-знання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений догово-ром або законом.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивіль-ного права разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.2 ст.9 ЗК України порушені права власників та користувачів земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує грома-дянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права во-лодіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, кори-стування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджа-ється своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так у Главі 29 ЦК України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, згідно з нормами ст.391 цього Кодексу, власник (титульний воло-ділець), за правилами даної статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
За змістом норм ст.391 ЦК України, потреба в даному заході захисту права влас-ності виникає тоді, коли наявні певні порушення, перешкоди хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і проти-правних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернен--ня до суду.
Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунен-ня перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану зе-мельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що по-рушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недій-сною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передба- чених законом, способів.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для ви-сновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та роз-порядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних пере-шкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зо-крема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний по-зов).
Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент по-дання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належ-ним йому майном.
Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для ство-рення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між влас- ником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, застосування конкретного спо-собу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефек-тивним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Звертаючись до суду із даним позовом, представник Чернівецької міської ради просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної власності шляхом знесення земельної ділянки (добудови) та приведення її до попереднього ста-ну. Фактично позивач заявив негаторний позов відповідно до ст.391 ЦК України та ст. 152 ЗК України.
Водночас, як вбачається з тексту самої позовної заяви, та підтверджується мате-ріалами справи, 02 жовтня 2025 року ОСОБА_6 було укладено договір дарування, на підставі якого за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 із загальною площею 70,1 кв.м., до складу якої вже увійшла спірна добудова.
Суд звертає увагу, що Чернівецькою міською радою не заявлено жодних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна або визнання права власності відсутнім.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (на яку частково посилається і сам позивач, однак робить з неї помилкові висновки) сформувала чіткий правовий висновок щодо ефективного спосо-бу захисту у подібних правовідносинах. Суд касаційної інстанції наголосив, що якщо самочинно побудований об`єкт (або його частина) був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав, то заявлення лише вимоги про його знесення без одночасного заявлення вимоги про скасування державної реєстрації права власності (або визнання права власності відсутнім) є неналежним та неефективним способом захисту поруше-ного права. Ухвалення рішення про знесення об`єкта, право власності на який залиша-ється чинним у державному реєстрі, не призведе до повного та остаточного вирішення спору і не відновить правового становища власника земельної ділянки, створюючи си-туацію правової невизначеності.
Крім того, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, ви-кладену у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18. Згідно з цим ви-сновком, відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобу-дівної діяльності» та статті 376 ЦК України, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою (ultima ratio). Заявленню позову про знесення самочинного будівниц-тва обов`язково має передувати винесення компетентним органом державного архі-тектурно-будівельного контролю припису про усунення порушень вимог законодавст-ва (зокрема, шляхом перебудови чи добровільного демонтажу). Тільки у разі немож-ливості перебудови або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від ви-конання такого припису, орган влади отримує право звертатися до суду з позовом про знесення.
Суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів того, що Інспекція ДАБК Чернівецької міської ради виносила на адресу Відповідачів припис про усунення по-рушень вимог містобудівного законодавства, і доказів відмови Відповідачів його ви-конувати.
Звернення органу місцевого самоврядування одразу з позовом про знесення об`єкта, без дотримання визначеного законом позасудового порядку усунення пору-шень (без винесення припису), також, свідчить про передчасність та неправильно об-раний Чернівецькою міською радою спосіб захисту.
Згідно зі сталою практикою Верховного Суду (зокрема, постанови Великої Пала-ти ВС від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц), обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною і достат-ньою підставою для відмови у задоволенні позову.
Таким чином, оскільки Чернівецькою міською радою обрано неефективний спо-сіб захисту порушеного права, що виразилося у заявленні вимог про знесення добудо-ви без оскарження зареєстрованого за Відповідачем-2 права власності на квартиру, за-гальною площею 70,1 кв.м., а також без дотримання процедури попереднього вине-сення припису органом архітектурно-будівельного контролю, суд не вбачає підстав для переходу до оцінки інших доводів позивача по суті спору та приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, саме з цих мотивів.

Враховуючи викладене, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа – Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною діялнкою – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апе-ляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівець-кого апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня от-римання копії цього рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну части-ну судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судо-вого рішення.

Суддя: О.Є.Терещенко