25.08.2026 Справа № 756/9448/26

Унікальний номер 756/9448/26
Номер провадження 2/756/8103/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року суддя Оболонського районного суду міста Києва Белоконна І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 21856,05 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 13.03.2025 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1525-4629 продукту «MiniKasa», відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 365 календарних днів (з 13.03.2025 по 12.03.2026) зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,00 % на день протягом перших 180 календарних днів та 0,74 % на день починаючи з 181 календарного дня дії Договору.
18.03.2025 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу додаткові кредитні кошти у сумі 1300,00 грн та продовжив строк кредитування на 365 календарних днів з моменту укладення Додаткової угоди, тобто до 18.03.2026.
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 6300,00 грн. Відповідач у порушення умов Договору свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 13.04.2026 утворилась заборгованість у загальному розмірі 21856,05 грн, яка складається з наступного: 4950,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13805,55 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 3100,50 грн - заборгованість за процентами, нарахованими на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.
Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 1525-4629 від 13.03.2025 у розмірі 21856,05 грн, а також судові витрати.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України.
Відповідачем відзив на позовну заяву не подано, у зв`язку з чим суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 13.03.2025 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1525-4629 продукту «MiniKasa», відповідно до умов якого кредитодавець відкрив позичальнику кредитну лінію на наступних умовах: розмір кредиту - 5000,00 грн (п. 4.1 Договору); строк кредитування - 365 календарних днів (п. 4.14 Договору); стандартна процентна ставка - 1,00 % на день протягом перших 180 календарних днів та 0,74 % на день починаючи з 181 календарного дня дії Договору (п. 4.10 Договору).
Договір про відкриття кредитної лінії № 1525-4629 від 13.03.2025 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором A4537. Додаткова угода № 1 від 18.03.2025 до Договору підписана відповідачем аналогічним способом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзацом другим частини 2 статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Пунктами 5, 6 та 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір.
Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і (або) літер, яку заявник отримує засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації, і накладення якого прирівнюється до власноручного підпису. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
За таких підстав суд доходить висновку, що позивачем доведено факт укладення 13.03.2025 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 . Договору про відкриття кредитної лінії № 1525-4629, а 18.03.2025 - Додаткової угоди № 1 до нього, які за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою, у зв`язку з чим перерахування кредитних коштів відповідачу здійснювалося через платіжну систему EasyPay. Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту, наданої до матеріалів справи, 13.03.2025 відповідачу перераховано кредитні кошти у сумі 5000,00 грн, а 18.03.2025 на підставі Додаткової угоди № 1 - додаткові кошти у сумі 1300,00 грн, а всього - 6300,00 грн, на платіжну картку з маскою НОМЕР_1 , зазначену відповідачем особисто під час укладення Договору як номер його особистого електронного платіжного засобу (розділ 13 Договору).
Відповідачем не надано до суду жодних доказів чи заперечень щодо неотримання ним кредитних коштів, а також доказів того, що зазначена платіжна картка йому не належить.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що факт надання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відповідачу кредитних коштів у загальному розмірі 6300,00 грн доведений належними, допустимими та достатніми доказами.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання за Договором про відкриття кредитної лінії № 1525-4629 від 13.03.2025, внаслідок чого з урахуванням отриманих на підставі Додаткової угоди № 1 додаткових коштів заборгованість за тілом кредиту станом на 13.04.2026 становить 4950,00 грн.
Згідно з наданим позивачем поденним розрахунком заборгованості, який суд визнає належним і допустимим доказом, за період з 13.03.2025 по 17.03.2026 (в межах продовженого строку кредитування та у зв`язку з простроченням позичальника) у відповідача утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 13805,55 грн.
Відповідачем не надано жодних доказів на спростування розрахунку заборгованості чи на підтвердження виконання ним договірних зобов`язань у повному обсязі, у зв`язку з чим суд, керуючись ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доходить висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача в цій частині, а тому заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4950,00 грн та за процентами у розмірі 13805,55 грн підлягає стягненню з відповідача.
Щодо вимоги про стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України суд зазначає наступне.
Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або суми кредиту у визначені Договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти річних від суми заборгованості на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, за таке прострочення.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.
Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23) зазначив, що законодавцем передбачені особливі правові наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, які полягають у звільненні позичальника від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, за таке прострочення.
Судом встановлено, що нарахування позивачем процентів на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 3100,50 грн здійснено за період з 24.04.2025 по 17.07.2025, тобто у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором у зазначений період, а тому вимога позивача про стягнення 3100,50 грн процентів на підставі статті 625 ЦК України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 36363 від 11.05.2026.
Оскільки позовні вимоги задоволено на суму 18755,55 грн з 21856,05 грн заявлених вимог (що становить 85,81 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2284,71 грн (2662,40 грн х 18755,55 грн/21856,05 грн).
З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені судом факти, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407) заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 1525-4629 від 13.03.2025 у розмірі 18755 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 55 копійок, з яких: 4950,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13805,55 грн - заборгованість за процентами, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2284 (дві тисячі двісті вісімдесят чотири) гривні 71 копійка.
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Белоконна