ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/64/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Полівода С. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області, вул. Святослава Хороброго, буд. 11а,м. Київ,03151 
до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИЗАЙН ПРОДЖЕКТ ГРУП » вул. Гетьмана Мазепи, буд. 144 Д,м. Івано-Франківськ,76018
про стягнення заборгованості в сумі 11 336 грн 85 коп. 

за участю:
від позивача: Ракоїд Максим Юрійович,
від відповідача: Склярова Ольга Юріївна, 
від третьої особи: Татарин Руслан Іванович, 

ВСТАНОВИВ:

Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизайн проджект груп" про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 11 336,85 грн.
Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що Державною аудиторською службою за результатами здійснення аудиту було встановлено наявність матеріальної шкоди на суму 11 336,85 грн через неправомірне включення до вартості робіт з технічного нагляду суми єдиного податку та прийняття до розрахунку витрат, які не відносяться до будівельних робіт. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказується про безпідставність позовних вимог у зв`язку з наявністю чинного договору, підписаних без зауважень актів приймання-передачі виконаних робіт та відсутності доказів протиправної поведінки виконавця робіт.
Ухвалою від 25.03.2026 суд вирішив перейти зі спрощеного позовного провадження в загальне до стадії підготовчого провадження та про залучення Держаудитслужби до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. В своїх поясненнях третя особа просить позов задовольнити та вказує, що позовні вимоги узгоджуються з висновками ревізії та відповідають меті вимоги Держаудитслужби щодо усунення виявлених порушень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін , всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини вказують на те , що 05 вересня 2024 року між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області та ТОВ «ДИЗАЙН ПРОДЖЕКТ ГРУП» було укладено Договір № 643-24ТН (далі- Договір) про надання послуг зі здійснення технічного нагляду.
Відповідно до пункту 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснювати технічний нагляд за виконанням будівельних робіт на об`єкті: «Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку по вул. Центральна, 304 в смт Бородянка Бучанського району Київської області» (код ДК 021:2015 – 71520000-9 «Послуги з нагляду за виконанням будівельних робіт»). 
Згідно з пунктом 1.2 Договору роботи зі здійснення технічного нагляду за будівництвом об`єкта виконуються відповідно до Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єктів архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 903 «Про авторський та технічний нагляд під час будівництва об`єкта архітектури», з урахуванням умов цього Договору.
Згідно пункту 3.1. Договору № 643-24ТН про виконання робіт з технічного нагляду у будівництві від 05.09.2024 загальна вартість робіт з технічного нагляду становить: 312 000,00 гривень. Вартість робіт може бути змінена відповідно до фактичних розрахунків відповідно до п. 5.1 Договору.
Між сторонами на виконання умов Договору підписаний Акт приймання наданих послуг зі здійснення технічного нагляду № 1 від 30.06.2025 на суму 91 972, 95 гривень. Сума вартості послуг із технічного нагляду за договором була погоджена його сторонами, послуги, надані відповідачем, прийняті замовником (позивачем) без заперечень чи зауважень та оплачені.
Згодом, за результатами ревізії, проведеною Держаудитслужбою щодо окремих питань фінансово-господарської діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2025 року, встановлено факт неправильного визначення вартості послуг технічного нагляду: - помилково визначалась база розрахунку вартості послуг; до складу «вартості будівельних робіт» включались витрати, які не відносяться до будівельних робіт, а саме витрати з частин V–IX форми КБ-2в (адміністративні витрати, прибуток, ризики, інші витрати).
Окрім того, Держаудитслужбою вказано на неправомірність включення до актів суми єдиного податку нарахованого на вартість послуг з технічного нагляду.
Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області надіслано вимогу від 28.11.2025 № 001700-14/14676/2025 щодо усунення виявлених порушень.

Предметом спору є стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 11 336,85 грн, що були сплачені за виконання робіт з технічного нагляду у будівництві відповідно до Договору № 643-24ТН.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 203 вказаного Кодексу закріплені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.
Відповідно до вимог статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до статей 627, 628, 632 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору, у тому числі структури ціни, яка є обов`язковою для виконання.
За приписами статей 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю .
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.
Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 , Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Держаудитслужба, зобов`язана здійснювати державний контроль фінансово-господарської діяльності та в разі виявлення порушень чинного законодавства та при виявленні збитків, має право визначити розмір цих збитків у встановленому законодавством порядку і пред`явити об`єкту контролю вимоги щодо усунення встановлених правопорушень. Такі вимоги, в силу частини 3 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
З матеріалів справи вбачається, що в складеному акті Держаудитслужби № 001700-21/60 від 28.10.2025 фінансово-господарської діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області за період 01.01.24 по 30.06.25 зафіксовано відповідну інформацію про виявлені контролюючим органом порушення.
Суд звертає увагу, що сторони в договорі обумовили обов`язковість керування Настановою при визначенні вартості робіт. 
Відповідно до абзацу 3 пункту 6.1. Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 №281 у вартості виконаних робіт враховуються прямі витрати, загальновиробничі витрати, кошти на зведення і розбирання тимчасових будівель і споруд, кошти на виконання будівельних робіт у зимовий (літній) період, інші супутні витрати (на відрядження, перевезення працівників, доплати працівникам у зв`язку з втратою часу в дорозі тощо), а також прибуток, адміністративні витрати, кошти на покриття ризиків, на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, податки, збори, обов`язкові платежі, встановлені законодавством і не враховані складовими вартості будівництва, податок на додану вартість.
Тобто, вказаний пункт передбачає можливість включення прибутку, адміністративних витрат, коштів на покриття ризиків, на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, податків, зборів, обов`язкових платежів, встановлених законодавством і не врахованих складовими вартості будівництва. 
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 та пп. 36.1 ст. 36 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку.
Спрощена система оподаткування є особливим механізмом справляння податків (п. 291.2 ст. 291 ПКУ), при якому відсоткова ставка єдиного податку встановлюється до доходу платника (п. 293.3 ст. 293 ПКУ).
В п. 36.5 ст. 36 ПК України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
Водночас , сторонами погоджено включення до частин V IX форми КБ-2в (адміністративні витрати, прибуток, ризики, інші витрати) та єдиного податку та не надано доказів що ці витрати та єдиний податок вже враховано як складові будівництва.
Слід зазначити , що єдиний податок є формою оподаткування господарської діяльності суб`єкта господарювання та не є окремим платежем, який додатково нараховується замовнику. 
При цьому сторони належним чином виконали взяті на себе зобов`язання, як уже зазначено вище , акти приймання виконаних робіт були підписані без зауважень, а будь-яких заперечень щодо включення до їх вартості єдиного податку під час виконання договору не заявлялося.
За таких обставин підстав для висновку про неправомірність врахування суми єдиного податку або завищення вартості наданих послуг немає, а загальна договірна ціна за договором не була перевищена, що виключає можливість стверджувати про завищення вартості наданих послуг.
Водночас, факт виконання умов договору про надання робіт здійснення технічного нагляду № 643-24ТН від 05.09.2024 та здійснення відповідних розрахунків між замовником та виконавцем у розмірі, який узгоджено умовами договору, сторонами підтверджено та не оспорюється. При цьому, замовник зобов`язаний був перевірити відомості, що зазначені в актах приймання наданих послуг.
Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не змінюють правомірність виконання такого договору за умови надання належних доказів, у даному випадку актів надання послуг. 
Отже, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про завищення вартості послуг технічного нагляду, оскільки вони базуються на не підтверджених належними доказами розрахунках та посиланням на окремі положення Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом від 01.11.2021 №281 без урахування її системного змісту та умов укладеного між сторонами Договору.
Для констатації факту завищення вартості наданих послуг контролюючий орган мав встановити, що вартість загальної суми наданих виконавцем послуг перевищує договірну ціну, визначену сторонами в укладеному між ними договорі.
Саме у випадку встановлення завищеної вартості послуг, яка відмінна від погодженої сторонами договору, можливо стверджувати про порушення зобов`язання у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України та його неналежне виконання всупереч вимогам статей 525, 526 Цивільного кодексу України.
Судом взято до уваги висновки зазначені в постанові Верховного Суду від 20.06.2019 року у справі №916/1906/18, в якій вказано, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська дільність якого перевірялась.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 року у справі №910/17984/16 вказано, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялась.
Тобто, акт ревізії від 28.10.2025, за відсутності інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували встановлені цим актом порушення, не може бути достовірним та обґрунтованим підтвердженням завищення виконавцем вартості наданих послуг за договором, а обставини, викладені в акті підлягають доведенню на рівні з іншими обставинами, якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи.
Тому, посилання позивача на Акт ревізії Держаудитслужби від 28.10.2025 фінансово-господарської діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області в якості доказу на підтвердження безпідставного тримання відповідачем коштів за надання послуг за договором про надання робіт здійснення технічного нагляду № 643-24ТН від 05.09.2024 є безпідставним.
Слід зауважити, що ні в акті ревізії судом не виявлено розрахунків, відповідно до яких чітко обгрунтовується сума заявлена позивачем в позовній заяві , ні таких розрахунків не подано позивачем до позовної заяви. В акті ревізії зазначена загальна сума по декількох зобов"язаннях , що унеможливлює виокремити достовірно суми порушення .

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, на яку покликається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Однак, суд зазначає, що відповідач набув майно (грошові кошти) на правовій підставі - на підставі умов договору № 643-24ТН від 05.09.2024, така підстава не відпала, договір не визнано недійсним, послуги надані без зауважень сторін одна до одної під час прийняття послуг за вказаним правочином, у зв`язку із цим кошти набуті відповідачем правомірним шляхом і підстави для їх повернення позивачу відсутні.

Відповідно до статей 73,74,81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
З урахуванням вимог ст.129 та результаиу вирішення спору судовий збір залишити за позивачем.
Керуючись ст. 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Гоподарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 15.07.2026.

Суддя С. М Кобецька