Дата документу 28.07.2026 | Справа № 554/3873/26
| Провадження № 2/554/3005/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2026 року місто Полтава

Суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Шевська О.І., за участі секретаря судового засідання – Рябченко В.В., розглянувши цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бибик Володимира Анатолійовича до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,
встановила:

Представник позивача адвокат Бибик В.А. звернувся до суду із позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, прохав суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , за однією адресою: АДРЕСА_1 .
20.03.2026 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави відкрито провадження по справі в порядку загального позовного проваження.
25.06.2026 ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави закрито підготовчу провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Представником відповідача по справі на адресу суду надано відзив на позовну заяву, в якому вказала що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки на його думку позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами факт спільного проживання.
Адвокатом Бибик В.А. подано заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, прохав проводити розгляд справи за їх відсутності.
 
Дослідивши матеріали справи, суддя дійшла висновку про задоволення заяви.
Суддею встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого Полтавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.05.2025р.
Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законом строк позивач не звернулась до органів нотаріату з приводу оформлення спадкових прав.
Згідно Постанови приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Уманець М.В. № 02-31/25 від 26.02.2026р., розглянувши документи подані ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , для видачі після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом в цілому на спадкове майно слід відмовити.
В мотивувальній частині Постанови зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та законом на спадкове майно на ім`я ОСОБА_1 неможливо так як нею у встановлений законом термін не подана заява про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , а також відсутні відомості, що спадкоємець на час відкриття спадщини проживав спільно із спадкоємцем. У зв`язку із зазначеним рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно Інформаційної довідки Спадкового реєстру № 84309064 від 26.02.2026р. спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась. 
Згідно роз`яснень викладених в листі ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого2012 року № 296/5, чинній на час відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XIIдає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Зазначене викладене в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17, постановах Верховного Суду: від 10 січня2019 року в справі № 484/747/17, від 20 жовтня 2021 року в справі № 314/652/20.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною 3статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Слід зазначити, що згідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2026/001965086 від 06.02.2026р. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 
Спадкодавець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 в 2025р. тривалий час хворіла на онкологічне захворювання у зв`язку із чим значний час змушена була лікуватись в Полтавському обласному клінічному онкологічному диспансері (урологічне відділення). Тому в період із 01.05.2022р. по 13.05.2025р. вона фактично проживала разом із позивачем по АДРЕСА_1 . Так як після проходження лікування потребувала стороннього догляду, який надавала її дочка. 
Згідно Довідки про фактичне проживання № 242 від 11.01.2026р. виданої головою правління ОСББ «Станіславського,8» підтверджено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у період із 01.05.2022р. по 13.05.2025р. (на момент смерті) фактично проживала з донькою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 .
Згідно Акту про фактичне місце проживання в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_3 № 241 від 11.01.2026р., що складений в присутності власника квартири ОСОБА_3 та власників суміжних квартир ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ) підтверджено факт проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла13.05.2025р. у період із 01.05.2022р. по 13.05.2025р. (на момент смерті) спільно із донькою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 .
Згідно Лікарського свідоцтва про смерть № 12 від 13.05.2025р. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи на стаціонарному лікуванні Полтавському обласному клінічному онкологічному диспансері (урологічне відділення). В розділі «причина смерті» зазначено – ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення правої нирки. 
Крім того, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 14.05.2025р. видане Полтавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції від 14.05.2025р.
Вказана письмові докази в сукупності підтверджують фактичне проживання спадкодавця ОСОБА_2 в м. Полтаві на час відкриття спадщини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Оцінюючи надані сторонами докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд виходить із того, що факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини може підтверджуватися будь-якими належними та допустимими доказами, а не виключно документами про реєстрацію місця проживання.
Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 тривалий час страждала на тяжке онкологічне захворювання, проходила лікування у закладі охорони здоров`я в м. Полтаві та після виписки потребувала постійного стороннього догляду. Саме з цієї причини вона фактично проживала разом із дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де остання здійснювала за нею догляд до дня смерті.
Зазначені обставини підтверджуються довідкою ОСББ про фактичне проживання, актом про фактичне місце проживання, складеним за участю власника квартири та сусідів, лікарським свідоцтвом про смерть, яке підтверджує перебування спадкодавця на лікуванні в м. Полтаві, а також іншими письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи. Суд не встановив обставин, які б ставили під сумнів достовірність зазначених доказів або свідчили про їх недопустимість.
Посилання відповідача на відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за адресою фактичного проживання не спростовує доводів позивача, оскільки відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація або її відсутність не може бути підставою для обмеження реалізації прав особи. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, який зазначив, що вирішальним є встановлення саме факту постійного спільного проживання, а не формальної реєстрації місця проживання.
Суд також враховує, що жодних доказів, які б спростовували факт проживання спадкодавця разом із позивачем на час відкриття спадщини або свідчили про її проживання в іншому місці, відповідачем не надано. Заперечення відповідача зводяться виключно до тверджень про недостатність доказів та не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому не можуть бути покладені в основу рішення суду.
Сукупність досліджених доказів є взаємопов`язаною, узгоджується між собою та підтверджує, що на день смерті ОСОБА_2 — ІНФОРМАЦІЯ_4 —постійно проживала разом із своєю дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, позивач відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від її прийняття.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом встановлення факту постійного спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Керуючись п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. ст. 4-10, 13, 17, 18, 76-81, 83, 354-355 ЦПК України, судя 
ухвалила:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бибик Володимира Анатолійовича до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників, які брали участь у справі: 
заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
зацікавлена особа: Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради, м.Полтава, вул. Соборності, 36, код ЄДРПОУ 24388285.
Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.
З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя        О.І.Шевська