| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/11174/22 Суддя (судді) першої інстанції: Смагар С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кобаль М.І.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОННА АГЕНЦІЯ УКРБЕЗПЕКА» до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна агенція укрбезпека" задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 07 червня 2022 року № 6904870/41433363 про відмову в реєстрації податкової накладної № 87 від 31 січня 2022 року, а також зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати цю податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного подання – 10 лютого 2022 року.
Суд першої інстанції встановив, що основним видом діяльності позивача є діяльність приватних охоронних служб (КВЕД 80.10) на підставі ліцензії Міністерства внутрішніх справ України від 18 липня 2017 року. На виконання договору на охорону об`єкта від 01 липня 2021 року № 0029-У/Ф, укладеного зі Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Україна нова"", позивач за січень 2022 року надав послуги охорони вартістю 678 707,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 113 117,83 грн, що підтверджено розрахунком вартості послуг № 7, актом приймання-передачі наданих послуг від 31 січня 2022 року № ПЕООХО-00000147, рахунком-фактурою та банківською випискою про оплату 10 лютого 2022 року. За цією операцією позивач склав податкову накладну від 31 січня 2022 року № 87 і 10 лютого 2022 року подав її на реєстрацію.
Квитанцією від 10 лютого 2022 року реєстрацію податкової накладної зупинено на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України з посиланням на пункт 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій: код 80.10 відсутній у таблиці даних платника як послуга, що постачається на постійній основі, а обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку. 24 лютого 2022 року позивач надіслав контролюючому органу повідомлення № 4 з письмовими поясненнями та копіями первинних документів. Рішенням комісії Головного управління ДПС у м. Києві від 07 червня 2022 року № 6904870/41433363 у реєстрації податкової накладної відмовлено з підстав надання платником копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства, із зазначенням у графі додаткової інформації лише "первинні документи". Скаргу позивача рішенням комісії Державної податкової служби України від 24 червня 2022 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове – про відмову в задоволенні позову. 
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач не надав копій первинних документів щодо постачання та придбання товарів (послуг), їх зберігання, транспортування, навантаження та розвантаження, у зв`язку з чим реальність спірних господарських операцій не підтверджена. Зазначає, що господарський договір сам по собі не є первинним обліковим документом, посилаючись на постанову Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 820/17987/14. Крім того, вказує, що суд першої інстанції не врахував зміни, внесені наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2023 року № 19, та новий алгоритм взаємодії контролюючого органу і платника податків, сформований у постанові Верховного Суду від 31 березня 2025 року у справі № 140/20330/23. Також апелянт вважає, що зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкову накладну є втручанням суду у дискреційні повноваження контролюючого органу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Предметом цього спору є виключно правомірність зупинення реєстрації податкової накладної та відмови в такій реєстрації, а не реальність і товарність господарської операції. Змістовна оцінка господарських операцій проводиться лише за результатами податкової перевірки в порядку, визначеному Податковим кодексом України; під час реєстрації податкової накладної контролюючий орган здійснює моніторинг операції за зовнішніми (формальними) критеріями і не аналізує її реальність.
У постанові від 30 квітня 2026 року у справі № 160/21238/24 Верховний Суд зазначив: "Предметом розгляду в цій справі є виключно стадія правильності та правомірності зупинення та відмови в реєстрації податкової накладної, а не реальність та товарність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом". А отже, доводи апелянта про ненадання первинних документів і неможливість підтвердити реальність операцій спрямовані на обставини, які на стадії реєстрації не досліджуються, і правильності оскаржуваного рішення не спростовують. Посилання на постанову Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 820/17987/14, що стосується підтвердження податкового кредиту за наслідками перевірки, до спірних правовідносин щодо процедури реєстрації податкової накладної не застосовне. До того ж первинні документи позивач надавав двічі – разом із повідомленням № 4 від 24 лютого 2022 року та зі скаргою від 14 червня 2022 року, що відображено і в самому рішенні про відмову.
Безпідставним є посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 31 березня 2025 року у справі № 140/20330/23. Ця постанова ґрунтується на новій редакції Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року № 520, у редакції наказу Міністерства фінансів України від 12 січня 2023 року № 19. У ній Верховний Суд прямо зазначив, що цей наказ "набрав чинності з 08 березня 2023 року (тобто вже був чинний під час прийняття оскаржуваних у цій справі рішень)", а оскаржувані в тій справі рішення комісії ухвалено 24 травня 2023 року. Натомість оскаржуване у цій справі рішення про відмову ухвалено 07 червня 2022 року, тобто до набрання чинності наказом № 19. До спірних правовідносин застосовується редакція, чинна на час їх виникнення, тому новий алгоритм взаємодії та нова форма рішення, запроваджені з 08 березня 2023 року, оцінки правомірності рішення від 07 червня 2022 року не змінюють. Таким чином, наведена апелянтом постанова стосується інших, відмінних за нормативним регулюванням правовідносин і висновків суду першої інстанції не спростовує.
Для правовідносин, що виникли у 2022 році, релевантною є позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 29 жовтня 2025 року у справі № 140/6679/22 за подібних обставин (зупинення реєстрації за пунктом 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій та відмова з посиланням на ненадання первинних документів без їх конкретизації). У цій постанові Верховний Суд указав, що при зупиненні реєстрації податкової накладної контролюючий орган має чітко зазначити конкретний вид критерію ризиковості та навести у його розрізі перелік документів, надання яких дасть можливість зареєструвати накладну, а необґрунтоване обмеження права платника бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком "призводить до правової невизначеності, що не відповідає критерію обґрунтованості та пропорційності акта індивідуальної дії". Загальними вимогами до акта індивідуальної дії є його обґрунтованість і вмотивованість – наведення конкретних фактичних та юридичних підстав і зрозумілих мотивів прийняття. У цій справі квитанція від 10 лютого 2022 року не містила конкретного переліку документів і не зазначала, чого мають стосуватися пояснення платника, а рішення про відмову від 07 червня 2022 року обмежилося загальним покликанням на "первинні документи", складені з порушенням законодавства, без зазначення, яких саме документів бракує, у чому полягає їх дефект і якого законодавства він стосується. Належних доказів недостатності чи невідповідності законодавству поданих позивачем документів контролюючий орган не навів, хоча обов`язок доведення правомірності свого рішення покладено саме на нього (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). А отже, рішення комісії про відмову в реєстрації податкової накладної не відповідає вимогам чіткості, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії та правильно визнане судом першої інстанції протиправним.
Колегія суддів відхиляє і довід апеляційної скарги про втручання в дискреційні повноваження. За відсутності підстав для зупинення реєстрації та відмови в ній реєстрація податкової накладної є обов`язком контролюючого органу, а не реалізацією дискреції. У постанові від 30 квітня 2026 року у справі № 160/21238/24 Верховний Суд зазначив, що за встановленої протиправності рішень про відмову в реєстрації та відсутності законодавчо закріплених перешкод для реєстрації "належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є саме зобов`язання ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкові накладні датою їх подання на реєстрацію". Така позиція є усталеною в практиці Верховного Суду 2026 року (постанови від 30 січня 2026 року у справі № 260/224/24, від 13 лютого 2026 року у справі № 300/2087/24, від 03 березня 2026 року у справі № 580/8808/24, від 18 березня 2026 року у справі № 580/1932/25). Таким чином, суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту, зобов`язавши зареєструвати податкову накладну датою її фактичного подання – 10 лютого 2022 року.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
М.І. Кобаль

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)