РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
09 липня 2026 р.  Справа № 120/10844/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно прийнято рішення від 11.07.2025, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Ухвалою суду від 07.08.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Крім того, представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вказала, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не є суб`єктом прийняття рішення, тому відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити певні дії, оскільки заява позивача про перерахунок пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області не розглядалася та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності щодо позивача.
Крім того зазначила, що проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактор є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду. 
Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області також подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що за результатами розгляду заяви позивача від 04.07.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке визначене органом, уповноваженим на розгляд заяви за принципом екстериторіальності, прийнято рішення від 11.07.2025 № 025750011612 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Вказав, що на дату звернення позивач досягла пенсійного віку, однак не набула необхідного страхового стажу. За розрахунками пенсійного органу страховий стаж позивача становить 29 років 10 місяців 14 днів, тоді як для призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідно 31 рік страхового стажу.
Зазначив, що до страхового стажу не були зараховані окремі періоди роботи, оскільки надані документи містять розбіжності в анкетних даних позивача. Зокрема, у трудовій книжці прізвище зазначено як « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним російською мовою « ОСОБА_2 »; в архівній довідці щодо роботи в колгоспі « ОСОБА_3 » прізвище зазначено як « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним українською мовою « ОСОБА_2 »; в іншій довідці ім`я зазначено як « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 », а також відсутні відомості про підприємство, яке нараховувало заробітну плату. Крім того, у свідоцтві про шлюб наявне виправлення прізвища.
Відповідач зазначив, що страховий стаж визначено на підставі документів, які відповідають вимогам законодавства, та відомостей Реєстру застрахованих осіб. На його думку, невідповідність відомостей у поданих документах унеможливлює зарахування спірних періодів до страхового стажу, а тому рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте правомірно, на підставі та в межах повноважень, визначених законом.
Суд, вивчивши матеріали справи та, оцінивши наявні у ній докази, в їх сукупності, встановив, що 04.07.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
Подана позивачем заява про призначення пенсії була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За результатом розгляду такої заяви прийнято рішення від 11.07.2025 №025750011612, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Рішення мотивоване тим, що наявний у позивача страховий стаж 29 років 9 місяців 14 днів є недостатнім для призначення пенсії за віком (необхідно 31 рік). Також у рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи:
протягом квітня 1985 року - грудня 2003 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 17.12.1988, оскільки на титульній сторінці зазначено прізвище на російській мові “ ОСОБА_2 ”, що не відповідає паспортним даним особи на російській мові “ ОСОБА_2 ”; 
протягом квітня 1985 року - вересня 1985 року; лютого 1987 року - квітня 1987 року в колгоспі “Росія”, згідно з довідкою від 06.10.2023 № 414, оскільки зазначено прізвище на українській мові “ ОСОБА_2 ”, що не відповідає паспортним даним особи на українській мові “ ОСОБА_2 ”;
протягом січня 1991 року — грудня 1992 року; вересня 1993 року — червня 1999 року; серпня 1999 року - грудня 2000 року згідно з довідкою від 17.01.2025 № 82, оскільки зазначено ім`я ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним особи ОСОБА_5 та не зазначено підприємство яке нараховувало заробітну плату.
Крім того, в свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 від 14.10.1984, наявне виправлення в прізвищі особи. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Особи мають право на призначення пенсії за віком, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
В даному ж випадку, зі змісту оскаржуваного рішення, в тому числі, вбачається, що відповідачем відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періодів її роботи, оскільки у трудовій книжці прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_2 », що, на думку відповідача, не відповідає паспортним даним російською мовою « ОСОБА_2 », а також у поданих архівних довідках містяться розбіжності у написанні прізвища та імені позивача.
З приводу такої позиції відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція № 162).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії чи/або не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
В даному ж випадку, відповідач не врахував, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
До матеріалів справи додано копію свідоцтва про народження НОМЕР_3 , відповідно до якого, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лозова Хмільницького району Вінницької області. Відповідачем не заперечується належність вказаного документа, що посвідчує особу, саме позивачеві.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали шлюб 14.10.1984, і після укладення шлюбу присвоєні прізвища « ОСОБА_2 ».
Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , прізвище позивача вказано " ОСОБА_2 ".
Відповідно до копії картки платника податків, прізвище також вказано « ОСОБА_2 ».
Трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 заповнена російською мовою та видана на ім`я « ОСОБА_1 ». На титульному аркуші трудової книжки зазначено дату народження позивача – ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повністю збігається з датою народження, зазначеною у свідоцтві про народження та паспорті громадянина України.
Трудова книжка містить записи про трудову діяльність позивача, які виконані у встановленому порядку, засвідчені підписами відповідальних осіб та печатками підприємств.
Більше того, відповідачем не ставиться під сумнів дійсність записів про роботу в трудовій книжці, натомість вказано, що трудова книжка позивача взагалі не взята до уваги, оскільки ПІБ не відповідає паспортним даним російською мовою.
Суд звертає увагу, що різниця у написанні прізвища « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 » зумовлена особливостями написання українського прізвища російською мовою та не свідчить про належність трудової книжки іншій особі. При цьому ім`я, по батькові, дата народження позивача та інші ідентифікуючі дані збігаються, а будь-яких доказів того, що зазначена трудова книжка належить іншій особі, матеріали справи не містять.
Більше того, відповідачем не наведено жодних обставин, які б ставили під сумнів належність трудової книжки саме позивачу, а розбіжність лише в одній літері прізвища, за відсутності інших невідповідностей, не може бути достатньою підставою для неврахування підтвердженого нею трудового стажу.
Аналогічно суд оцінює й розбіжності, які містяться в архівній довідці від 06.10.2023 №414, у якій прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_2 ». Таке написання прізвища є очевидною орфографічною відмінністю та не спростовує належності документа позивачу, оскільки вказана довідка стосується тих самих періодів роботи, містить тотожні ім`я, по батькові та інші відомості, що дають можливість ідентифікувати особу.
Крім того, суд бере до уваги, що у різні періоди ведення кадрової документації документи оформлювалися як українською, так і російською мовами, а тому незначні відмінності у написанні прізвища самі по собі не можуть бути достатньою підставою для позбавлення особи права на зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу.
За таких обставин суд доходить висновку, що зазначені відповідачем розбіжності у написанні прізвища позивача у трудовій книжці та архівній довідці мають формальний характер, не впливають на можливість ідентифікації особи та не можуть бути підставою для незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу.
Більше того, суд вкотре наголошує, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що наданий позивачем пакет документів для призначення пенсії за віком вказує на повний збіг всіх інших відомостей, зокрема, про прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження позивача.
Аргументів про протилежне відповідачами не надано.
Таким чином, виявлені відповідачем розбіжності щодо написання прізвища позивача, на переконання суду, ґрунтуються на неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення у спірному випадку, оскільки не спростовують дійсність наданих позивачем документів.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція).
Порядком №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.
Такий підхід узгоджується із нормою частиною 1 статті 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Також, суд зазначає, що орган, який призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особі, даних паспорта і документів про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, фіксує і засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію за наявності сумнівів має право вимагати від фізичної особи дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і поданих документів.
Однак, як встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області не здійснено жодних дій на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів.
З наведеного, можна дійти висновку, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, та відомостей стосовно паспортних даних позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача періодів її роботи, відтак рішення № 025750011612 від 11.07.2025 за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком є таким, що прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Таким чином, з метою належного захисту порушених прав позивача, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи протягом квітня 1985 року - грудня 2003 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 17.12.1988; протягом квітня 1985 року - вересня 1985 року; лютого 1987 року - квітня 1987 року, згідно з довідкою від 06.10.2023 № 414; протягом січня 1991 року — грудня 1992 року; вересня 1993 року — червня 1999 року; серпня 1999 року - грудня 2000 року згідно з довідкою від 17.01.2025 № 82 та повторно розглянути її заяву від 04.07.2025 про призначення пенсії за віком та за результатом розгляду заяви прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.
Суд вважає, що такий спосіб захисту порушеного права позивача є належним і ефективним, оскільки спрямований на реальне відновлення права позивача на пенсійне забезпечення, виключає необхідність повторного звернення до суду з аналогічними вимогами, не підміняє дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, водночас усуває допущене порушення та забезпечує дотримання принципів верховенства права, правової визначеності й ефективного судового захисту, гарантованих статтями 46 Конституції України, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №025750011612 від 11.07.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період трудової діяльності протягом квітня 1985 року - грудня 2003 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 17.12.1988; протягом квітня 1985 року - вересня 1985 року; лютого 1987 року - квітня 1987 року, згідно з довідкою від 06.10.2023 № 414; протягом січня 1991 року — грудня 1992 року; вересня 1993 року — червня 1999 року; серпня 1999 року - грудня 2000 року згідно з довідкою від 17.01.2025 № 82, та за результатом розгляду заяви прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )
Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403)
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, код ЄДРПОУ 21910427)

Рішення суду сформовано 09.07.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна