Справа № 3/714/290/26
ЄУН: 714/703/26

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" серпня 2026 р.          м.Герца
Суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області Козловська Л.Д., участі захисника Онофрей Ш.К.,
адміністративної справи які надійшли з відділення поліції № 4 (м. Герца) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
мешканця  
АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення від 23 травня 2026 року ОСОБА_1 , у той день, о 16 год. 20 хв., на порушення п. 2.5, п. 2.10, п. 12.1 та п.13.1 Правил дорожнього руху України, на автодорозі Т-26-04 сполученням Чернівці-Дяківці, керував автомобілем марки «Volkswagen T4», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку та швидкість руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Беларус-892», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який був який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та залишив після цього місце дорожньо-транспортної пригоди.
Такі дії ОСОБА_1 отримали правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав. Він показав, що 23 травня 2026 року разом із дружиною ОСОБА_3 їхав на їхньому автомобілі марки «Volkswagen T4» у напрямку села Хряцька. За кермом автомобіля на той час перебувала його дружина, а сам він займав передній пасажирський сидінь. Під час їзди на їх зустріч рухався трактор марки «Беларус-892» під керуванням ОСОБА_2 , з яким згодом сталося зіткнення. По приїзду на місце пригоди працівники поліції, не вивчивши детально обставини та не заслухавши показань обох учасників, безпідставно вивели висновок про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Цей висновок вони ґрунтували виключно на тому, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Однак, як наголошував у своїх показаннях, він неодноразово вказував працівникам поліції, що автомобілем керувала його дружина, а не він. Попри ці пояснення, його показання залишилися без належної уваги.
Щодо проведення медичного огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 показав, що на місці дорожньо-транспортної пригоди він відмовився проходити огляд за допомогою приладу Драгер. Причиною відмови було те, що він засумнівався у неупередженості працівників поліції, які вже безпідставно скласти протоколи щодо його особи. Натомість він неодноразово пропонував пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я за участю незалежних медичних фахівців. З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд закрити адміністративне провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень, оскільки автомобілем керувала не він, а його дружина, внаслідок чого складені щодо його особи протоколи про адміністративні правопорушення є незаконними та необґрунтованими.
Захисник Онофрей Ш.К. в судовому засіданні з посиланням на відсутність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП просив закрити провадження щодо останнього за відсутністю складу адміністративних правопорушень. У судовому засіданні захисником зазначено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 автомобілем не керував, а відтак він не є суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення особи що притягується до адміністративної відповідальності, думку захисника Онофрей Ш.К.., допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, слід зазначити про наступне.
Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є : «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді даної справи, надання оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
Згідно із п. «а» п. 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Залишення водіями транспортних засобів чи то іншими учасниками дорожнього руху місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 122^-4 КУпАП.
В тому разі, коли внаслідок порушення правил дорожнього руху, було пошкоджено транспортні засоби, вантажі, шляхи, шляхові та інші споруди чи інше майно особа-водія несе відповідальність за ст. 124 КпАП України.
Відповідно до п. 2.9 «а» Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 «а» Правил передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів,а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, зазначені норми передбачають такі самостійні форми об`єктивної сторони адміністративних правопорушень:
По-перше, стаття 130 КУпАП передбачає дві форми: керування особою транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення такого стану. Кожна з цих форм становить самостійне адміністративне правопорушення, яке тягне за собою відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.
По-друге, стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за пошкодження внаслідок порушення правил дорожнього руху транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна. Така відповідальність виникає у разі, коли порушення правил дорожнього руху призвело до матеріальних збитків.
По-третє, стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів чи то іншими учасниками дорожнього руху місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у самому факті залишення місця пригоди без надання необхідної допомоги та без сповіщення про це компетентних органів.
При цьому основною ознакою суб`єкта зазначених правопорушень є саме елемент керування особою транспортним засобом. Така обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Об`єктивна сторона складу адміністративних правопорушень інкримінованих ОСОБА_1 , зокрема ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
На вказане також звернув увагу Пленум Верховного Суду України у п. 27 своєї постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Таким чином, для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Наявний в матеріалах справи СD-диск не мстить жодних відеозаписів щодо керування ОСОБА_1 автомобілем або його зупинки. Натомість ОСОБА_1 неодноразово заперечував факт керування транспортним засобом та стверджував, що ним керувала його дружина. (тайм-коди відеозапису: 00:01:01, 00:02:48, 00:03:31, 00:04:28, 00:13:59).
Окрім цього, з наявного в матеріалах справи СD-диску також вбачається, що ОСОБА_1 всіляке заперечує пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, втім кожного разу просить працівників поліції пройти такий огляд у медичному закладі охорони здоров`я, на що останні такі його звернення залишили без розгляду (тайм-коди відеозапису: 00:05:20, 00:05:46, 00:06:23, 00:14:06, 00:16:40).
Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 суду повністю підтвердила показання ОСОБА_1 та однозначно визнала факт того, що автомобілем марки «Volkswagen T4» на час дорожньо-транспортної пригоди 23 травня 2026 року керувала вона особисто. ОСОБА_3 також показала, що її чоловік ОСОБА_1 до вказаної пригоди та обставин, що до неї призвели, не причетний, оскільки перебував на передньому пасажирському сидінні й не здійснював ніяких дій щодо керування транспортним засобом. На місці події працівники поліції не взяли до уваги її показання та безпідставно притягнули її чоловіка до адміністративної відповідальності.
Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 суду показав, що безпосередньо спостерігав момент зіткнення автомобіля марки «Volkswagen T4» із трактором марки «Беларус», оскільки рухався позаду зазначених транспортних засобів на своєму мотоциклі. Свідок зазначив, що на момент зіткнення автомобілем «Volkswagen T4» керувала ОСОБА_3 , яка перебувала за кермом. Свідок пояснив, що після зіткнення зупинився та підійшов до автомобіля, щоб з`ясувати, чи не потребує водій медичної допомоги. При цьому він звернувся саме до ОСОБА_3 , яка перебувала на водійському місці та повідомила, що почувається добре і медичної допомоги не потребує. ОСОБА_1 , за словами свідка, у цей момент перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля.
Письмові докази зібрані працівниками поліції, як уповноважених осіб відповідно до ст. 251 КУпАП на зібрання доказів : протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 673783, серії ЕПР1 № 673777, серії ЕПР1 № 673786 від 23 травня 2026 року складені відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, письмові пояснення ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , які долучені до адміністративних матеріалів та які повністю збігаються із поясненнями останніх надані в судовому засіданні, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, СД-диск з відеозаписом подій яке мало місце того дня, які дослідженні та оціненими судом з точки зору їх законності, допустимості та достовірності, не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen T4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого останній потравив у дорожньо-транспортну пригоду.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
При наведених обставинах, при оцінці та співставленні комплексу доказів, які надані в підтвердження винуватості ОСОБА_1 , суд позбавлений можливості однозначно оцінити його дії, як такі, що містять склад інкримінованих йому адміністративних правопорушень.
Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, їх належність, допустимість та достатність для розгляду даної справи, виходячи з презумпції невинуватості, відповідно до якої усі суперечності слід застосовувати на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення, суддя приходить до висновку, що у судовому засіданні не здобуто беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
На переконання судді, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та допустимих доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, вважаю, що у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 284 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И В :
Адміністративні справи за №714/703/26, №714/704/26 та №714/706/26 відносно  ОСОБА_1 , за ст. 124, ст.122-4, та ч.1 ст.130 КУпАП, об`єднати в одне провадження і присвоїти №714/703/26.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення №714/703/26 відносно громадянина України  ОСОБА_1  закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ст. 122-4, та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі в 10-и денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя :