ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 вересня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/997/26
Головуючий у першій інстанції – Нагорна Н. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1626/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н. В.,
суддів Стельмаха А. П., Супруна О. П., 
учасники справи: 
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №84003 від 04.10.2019 в загальному розмірі 35224,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. 
Позов обґрунтовувало тим, що 04.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (далі – ТОВ «ЗАЙМЕР») та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №84003, згідно з яким товариство надало кредит у розмірі 4000,00 грн, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами в порядку та строки, визначені договором. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4000,00 грн. 
11.03.2020 ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 3К-11032020, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо боржників ТОВ «ЗАЙМЕР», зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 84003 від 04.10.2019.
Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконала, тому на дату подання позову у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 35224,00 грн, з яких: 4000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1920,00 грн – заборгованість за відсотками, 29 304,00 грн – заборгованість за пенею. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» змушене звернутись до суду з цим позов, який просить задовольнити.
Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 19.05.2026 у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем, документи не є первинними бухгалтерськими документами, вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, що позбавляє суд можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «ЗАЙМЕР» коштів в сумі 4000,00 грн на картковий рахунок, який належить саме ОСОБА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 19.05.2026 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, вирішити питання судових витрат, сплаченого судового збору за подання позовної заяви, витрат на правову (правничу) допомогу та судового збору в сумі 3 993,60 грн за подання апеляційної скарги.
Посилаючись на те, що судове рішення є необґрунтованим, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що кредитний договір підписано відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладеним.
Вказує на те, що ОСОБА_1 свідомо уклала даний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з їх прийняттям. Кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договору, у тому числі щодо нарахування процентів за кредитним договором № 84003 від 04.10.2019.
Зауважує, що до позовної заяви долучено довідку про перерахування коштів за кредитним договором № 84003 від 04.10.2019 містять усі необхідні реквізити, а тому може вважатися первинним документом.
Вважає, що відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків не свідчить про відсутність у відповідача заборгованості, оскільки згідно з п. 1.4 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом № НОМЕР_1 . ТОВ «ЗАЙМЕР» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на вже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій.
Зазначає, що кредитор не отримує повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через інтернет. Для платіжних операцій по картах товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. У зв`язку з чим вищезазначена довідка не містить повних реквізитів банківської картки.
Стверджує, що 07.04.2026 до суду надійшла відповідь банку-емітента АТ «Райффазен Банк», в якій зазначено, що за наданими даними ОСОБА_1 жодних рахунків не знайдено. Водночас зазначена обставина сама по собі не спростовує факту належного укладення Кредитного договору, отримання кредитних коштів та виникнення у позичальника зобов`язання щодо їх повернення.
Позивач вказує на те, що якщо позичальник самостійно вказав реквізити банківської картки та підтвердив їх при укладенні договору (особистий кабінет, електронне підтвердження), то він взяв на себе ризики, пов`язані з таким способом отримання коштів та поверненням їх.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 04.10.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 84003 в електронній формі, підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора KL2183 (а.с. 10-11).
Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачеві кредит в сумі 4000,00 грн; строк кредитування – 24 дні; дата повернення – 27.10.2019; відсоткова ставка - 2% від суми кредиту за кожен день кредитування.
Як зазначає позивач, ОСОБА_1 надано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн згідно з кредитним договором № 84003, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 286/12 від 16.12.2025 (а.с. 11 зворот).
11.03.2020 ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 3К-11032020, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо боржників ТОВ «ЗАЙМЕР», зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 84003 від 04.10.2019 (а.с. 13-15).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем, документи не є первинними бухгалтерськими документами, вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, що позбавляє суд можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «ЗАЙМЕР» коштів в сумі 4000,00 грн на картковий рахунок, який належить саме ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції встановив, що кредитний договір підписаний позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) KL2183.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Проте за інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 286/12 від 16.12.2025 успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 04.10.2019 14:30:10 на суму 4000,00 грн, номер платіжної картки: НОМЕР_1 , номер транзакції – 2701886035-44158, опис-видача кредиту №84003. Відомостей або доказів, що кошти перераховані саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
07.04.2026 надійшло повідомлення АТ «Райффайзен Банк» про те, що за наданими судом даними рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), не знайдено. Для надання даних про отримувача грошових коштів банківська установа запропонувала суду надати повний номер банківської карти, маска картки № НОМЕР_1 .
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у матеріалах справи відсутні і позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу кредиту, в тому числі і шляхом перерахування відповідної суми коштів на картковий рахунок відповідача.
Апеляційний суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом із тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Отже, банківська виписка (облікова) з рахунків позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, та повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 у справі № 209/3046/20, від 09.11.2018 у справі №910/1580/18; від 23.09.2019 у справі №910/10254/18.
З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
За матеріалами справи, на підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало суду копію кредитного договору №84003 від 04.10.2019, копію розрахунку заборгованості, інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» про перерахування коштів.
Разом з тим, вказані документи підтверджують лише умови кредитування, проте вони не є належними та допустимим доказами надання ОСОБА_1 грошових коштів.
Надані позивачем докази не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, отже, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач.
Сам по собі розрахунок, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, не підтверджує наявності заборгованості у відповідача, а клопотання про витребування у банку виписки по рахунку відповідача ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції позивачем не заявлялось.
З врахуванням викладеного є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що надана відповідь банку-емітента АТ «Райффазен Банк», в якій зазначено, що за наданими даними ОСОБА_1 жодних рахунків не знайдено, не спростовує факту належного укладення Кредитного договору, отримання кредитних коштів та виникнення у позичальника зобов`язання щодо їх повернення, як і посилання, що кредитор не отримує повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через інтернет, а для платіжних операцій по картах товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси, у зв`язку з чим вищезазначена довідка не містить повних реквізитів банківської картки.
Крім того, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10.07.2026 у задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про визнання поважними причинами пропуску їх подання та приєднання доказів до матеріалів справи – відмовлено. Оскільки позивач у суді першої інстанції не був позбавлений можливості надавати докази, якими обґрунтовує позовні вимоги, як і докази які приєднані до апеляційної скарги, проте таким правом не скористався. Заявлене клопотання не містить обґрунтування та посилання на докази про неможливість звернення до суду першої інстанції з даним клопотанням з причин, що об`єктивно не залежали від нього, отже відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку для подання доказів.
Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи, що до позовної заяви долучено довідку про перерахування коштів за кредитним договором № 84003 від 04.10.2019 містять усі необхідні реквізити, а тому може вважатися первинним документом, оскільки судом першої інстанції докази оцінені у порядку визначеному ЦПК України, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 зазначений в кредитному договорі та користування ним відповідачем, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність зазначеного рахунку в кредитному договорі саме відповідачу. 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Однак жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві щодо вказаних кредитних договорів матеріали справи не містять.
З врахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з правильним висновком суду першої інстанції, що розрахунок заборгованості складений первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР» не може бути належним та допустимим доказом, що підтверджує як перерахування коштів по кредитному договору, так і заборгованість заявлену в позові.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» – залишити без задоволення.
Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий Судді