ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
09 липня 2026 року 	Справа № 280/4180/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ» (69000, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Штабна, будинок 13, приміщення 23, ЄДРПОУ 42822115)до Південно-Східної митниці (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038, ЄДРПОУ 43971371) про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
05 травня 2026 року засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АМТ» (далі – позивач) до Південно-Східної митниці (далі – відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товару № UA110150/2026/000038/2 від 20 квітня 2026 року.
Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на порушення відповідачем вимог статей 53, 54, 55, 57, 58 Митного кодексу України при винесенні оскаржуваного рішення. Позивач вважає, що ТОВ “«Торговий дім «АМТ» під час митного оформлення надало усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товариством товару та протиправність оскаржуваного рішення. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 11 травня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
27 травня 2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника Південно-Східної митниці надійшов письмовий відзив на позов, в якому він заперечує проти доводів, викладених у позовній заяві, вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Під час подання митних декларацій для підтвердження митної вартості товарів декларантом не було надано належних та у повному обсязі документів на виконання вимог МК України. Водночас вказано, що в наданих документах виявлено розбіжності, крім того надані документи не містили усіх відомостей для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів. Зазначені обставини, на думку відповідача, виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості та обумовлювали необхідність вимоги від декларанта або уповноваженої ним особи додаткових документів та відомостей. Зауважено, що декларантом після надання додаткових документів наявні розбіжності не усунено, що у свою чергу стало підставою для прийняття митницею спірного рішення про коригування митної вартості товарів. З наведених підстав відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
На підставі матеріалів справи, судом встановлено такі обставини.
30 липня 2025 року ТОВ «Торговий дім «АМТ» (Покупець) уклало з компанією GAOMI GUANRIYU MACHINERY CO., LTD, PRC, China (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт №GMGN/2 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
На виконання вимог вищезазначеного контракту, з урахуванням Специфікацій №2026-1-z від 20 листопада 2025 року та рахунку-фактури (інвойсу) №GMGN-2026-1-z-1 від 05 грудня 2025 на умовах FОВ згідно міжнародних торговельних правил "ІНКОТЕРМС 2010", позивачу поставлені частини товарної партії (двигуни, запчастини). 
Митна вартість зазначеного товару, підприємством заявлена відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений у статті 58 Митного кодексу України. 
02 квітня 2026 року позивачем до митного оформлення митну декларацію №26UA110150003112U9, відповідно до якої визначення митної вартості товарів здійснено позивачем згідно зі ст. 57, 58 МК України за основним методом (за ціною контракту щодо товару, який імпортується).
Разом із митною декларацією позивачем надано документи на підтвердження заявленої митної вартості товару та транспортних витрат (графа 44 МД): декларація митної вартості від 02 квітня 2026 року; зовнішньоекономічний контракт №GMGN/2 від 30 липня 2025 року; специфікація (Додаток) №2026-1-z від 20 листопада 2025 року; рахунок-фактура (інвойс) №GMGN-2026-1-z-1 від 05 грудня 2025 року; пакувальний лист б/н від 05 грудня 2025 року; Сертифікат про походження товару №C26MA3NEJG2X0001 від 30 січня 2026 року. Для підтвердження транспортних витрат до кордону України підприємство надало митниці: договір транспортно-експедиторського обслуговування №122 від 01 березня 2024 року; заявку на перевезення №47 від 12 грудня 2025 року; Коносамент №ZJSM25120719A від 20 грудня 2025 року; рахунок-фактуру (інвойс) на оплату транспортно-експедиторських послуг №F/26/03/83 від 18 березня 2026 року; акт виконаних робіт №53 від 18 березня 2026 року; довідку про транспортні витрати №1803/2Т від 18 березня 2026 року; Залізничну накладну УМВС №0103202622 від 01 березня 2026 року.
Митниця направила уповноваженій особі позивача повідомлення з вимогою надання додаткових документів а саме: якщо рахунок сплачено, 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ;4) виписку з бухгалтерської документації; 5)каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини“
На вимогу митного органу позивачем 09 квітня 2026 року направлено лист №№090403, в якому звернуто увагу на те, що повідомлення від митниці декларанту не містить будь яких обґрунтувань підстав витребування додаткових документів. До листа додаткових документів у відповідь на вимогу митниці Товариство не надало, заявивши прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.
За результатами розгляду поданих позивачем документів, митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів від 20 квітня 2026 року № UA110150/2026/000038/2, відповідно до якого зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості товару, у зв`язку з тим, що у документах наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не надано документів, що підтверджують митну вартість товару.
З урахуванням положень пункту 2 частини 3 статті 52 МК України позивачем подано №26UA110150004005U8 від 21 квітня 2026 року із застосуванням індивідуальної гарантії №26UA1200120011FB1 від 21 квітня 2026 року , реквізити котрої вказані в графі 47 “В” “Подробиці розрахунків” даної ЕМД, при цьому сплачено вартість донарахованих митних платежів відповідно до спірного рішення про коригування митної вартості товарів, товар випущено у вільний обіг. 
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товарів від від 20 квітня 2026 року № UA110150/2026/000038/2 позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 МК України).
Згідно з частиною 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України).
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 МК України).
За правилами частини 6 статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частиною 1 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За положеннями частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина 2 статті 55 Митного кодексу України).
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 256 МК України, відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 12 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.
Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у статті VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі “Оцінка товарів для митних цілей”, згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.
При цьому митний орган перевіряє правильність визначення саме числового значення і складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, достовірність та точність заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вищезазначених нормах.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
З огляду на наведені норми, суд також зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору, а обов`язок доведення митної вартості товару покладається саме на декларанта.
При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених статтею 53 МК документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості лише у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації про митну вартість товару.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у подібних правовідносинах, зокрема, але не виключно, у постановах від 02 липня 2019 року (справа №804/1416/16), від 02 червня 2022 року –(справа № 460/2674/20) від 24 березня 2026 року (справа № 520/458/25), від 26 червня 2026 року (справа №520/13182/2020), тощо.
Необхідно також зауважити, що Законом України №227-V від 05 жовтня 2006 року "Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур у зміненій редакції згідно з Додатком I до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" Верховна Рада України постановила: Приєднатися до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, вчиненого 26 червня 1999 року в м. Брюсселі, в тому числі Додатку I та Додатку II до нього, прийнявши Спеціальні додатки (додаток III до Протоколу).
Відповідно до Стандартного правила 8 Розділу 1 Спеціального додатку А "Додатку III до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Спеціальні додатки)" у випадках, коли митна служба вимагає документи в зв`язку з представленням їй товарів, інформація, що міститься у цих документах, обмежується лише даними, необхідними для ідентифікації товарів та транспортного засобу.
Рекомендації Європейської економічної комісії ООН №18 "Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі" 26-29 березня 2001 року вимагають, щоб документарні вимоги були зведені до мінімуму.
Відповідно до Стандартного правила 3.16. Розділу 3 Загального додатку Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18 травня 1973 року: "На підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства".
Отже, митний орган може додатково вимагати лише ті документи, які можуть усунути обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару.
Крім того, суд вважає, що вказані митним органом в оскаржуваному рішенні розбіжності в поданих документах не могли бути підставою для витребування додаткових документів та коригування заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки подані позивачем для митного оформлення товару документи були достатніми для підтвердження задекларованої митної вартості і у своїй сукупності не викликали сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації про ціну товару та інші складові митної вартості.
Стосовно доводів відповідача щодо ненадання зовнішньоекономічного договору суд зазначає наступне.
У графі 44 ЕМД №26UA110150003112U9 зовнішньоекономічний контракт №GMGN/2 зазначений під кодом «m4104*», що відповідно до Порядку заповнення митних декларацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №651, означає, що цей документ уже подавався митному органу під час попереднього митного оформлення, зберігається в його інформаційних ресурсах та не потребує повторного надання, а знак «*» свідчить, що документ перебуває на митному контролі та є чинним. 
Таким чином, на момент подання митної декларації контракт об`єктивно знаходився в розпорядженні митного органу, а посадові особи митниці мали фактичну можливість і процесуальний обов`язок використати його для перевірки заявленої митної вартості. При цьому сам митний орган у Картці відмови №UA110150/2026/000084 визнає цей контракт серед документів, поданих декларантом, що остаточно спростовує наведене зауваження. 
Крім того, навіть у випадку дійсної відсутності відповідного контракту в інформаційних базах митниці, ця обставина жодним чином не унеможливлювала визначення митної вартості за основним методом, оскільки всі необхідні для такого обчислення відомості — ціна товару, його кількість, загальна фактурна вартість, умови поставки — були в повній мірі зафіксовані в Специфікації №2026-1-2, рахунку фактурі №GMGN-2026-1-z-1 та пакувальному листі від 05 грудня 2025 року, які безпосередньо подавалися разом із митною декларацією.
Отже, посилання митниці на неможливість перевірки умов поставки та складових митної вартості через відсутність контракту є надуманим, суперечить фактичним обставинам справи та не може бути визнане обґрунтованою підставою для коригування митної вартості.
Щодо покликання відповідача на залучення до перевезення товару залучено декілька третіх осіб (перевізників та експедиторів), відсутності витрат на перевалку, перевантаження, зберігання товару, витрат на доставку судом встановлено наступне.
З наданих для підтвердження транспортних витрат документів вбачається, що перевезення товару з КНР до місця кінцевого призначення здійснювалось на підставі Договору транспортного експедирування № 122 від 04.01.2023, укладеного між ТОВ «ТД «АМТ», як Клієнтом, та компанією «IMOGATE SOLUTION Sp.z.o.o», як основним Експедитором, і склала 4463,32 дол. США, з яких 30 дол. США ТЕО за межами України, 3327,75 дол. США фрахт та наземне перевезення вантажу до кордону України, 1105,95 дол. США перевезення територією України.
При цьому, відповідно до умов п. 1.1 Договору№ 122 від 04.01.2023 предметом цього Договору є надання Експедитором Клієнту послуг з транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів Клієнта, в тому числі організації перевезень різними видами транспорту, перевалки в портах та надання інших узгоджених Сторонами послуг. Пунктом 2.1. Договору визначено, що Експедитор має право: вибирати та змінювати вид транспорту та маршрут перевезення, вибирати та змінювати порядок виконання транспортно-експедиторських послуг, діючи в інтересах Клієнта (пп. 2.1.1.); укладати від свого імені чи від імені Клієнта договори з портами, перевізниками та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та інші послуги, що пов`язані з виконанням цього Договору, в т.ч. перепакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження (пп.2.1.2.). Відповідно до п. 4.2. Договору № 122 від 04.01.2023 оплата послуг за даним Договором здійснюється Клієнтом протягом 45 (сорока п`яти) днів з моменту виставлення рахунка-фактури через електрону пошту. Рахунок-фактура повинен бути виставлений за два робочих дні до моменту судозаходу, якщо інше не передбачене узгодженою Сторонами заявкою.
Таким чином умовами Договору передбачена можливість залучення Експедитором до перевезення вантажу третіх осіб, укладання договорів з ними та виставлення єдиного рахунку щодо оплати ТЕП Замовнику, що і було зроблено ним у даному випадку.
Жодних договірних відносин у ТОВ «ТД «АМТ» з третіми особами не існує, а компанією-перевізником здійснювалось мультимодальне перевезення задекларованого товару та виставлений товариству єдиний рахунок на оплату послуг з перевезення, до якого включені усі витрати, пов`язані з перевезенням спірної товарної партії, який надано товариством до митного оформлення.
Всі наявні транспортні документи (коносамент, залізничні накладні) та документи, що підтверджують вартість транспортних витрат (інвойс, акт виконаних робіт, довідка про вартість транспортних витрат) були надані митниці.
Надані документи містять числові значення вартості транспортування як складової митної вартості, повинні розглядатись у своїй сукупності, і не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.
З приводу залучення для виконання послуг з перевезення інших осіб Верховний суд в постанові від 13.08.2020 по справі №804/4963/16 висловив наступну правову позицію: «Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за умовами договору передбачено право експедитора укладати договори з іншими перевізниками з метою виконання умов договору експедирування та здійснює оформлення перевізних документів, як - то товарно-транспортні накладні та коносаменти.
Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що вказана обставина спростовує висновки митного органу щодо відсутності документального підтвердження наявності договірних відносин з безпосереднім перевізником товару за коносаментом № GCL/MER/ODS/160091 від 05.03.2016, а саме "GLC International Transportation Logistics Container Services Co.Ltd", адже позивач не зобов`язаний мати безпосередні господарські відносини з вказаною компанією-перевізником, адже всі обов`язки щодо належного, своєчасного перевезення вантажу та оформлення необхідних транспортних документів покладено на ТОВ «Фосдайк Груп».
Суд також зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Також суперечності у відомостях щодо умов оплати товару в документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Отже, фактична оплата або не оплата за отриманий позивачем товар не впливає на його митну вартість.
В оскаржуваному рішенні зазначено, що у поданих документах встановлено суттєві розбіжності стосовно маршруту транспортування, дослідивши матеріали справи, суд встановив.
Відповідно до Договору ТЕО №122 та Заявки №47, сторони узгодили здійснення змішаного (мультимодального) перевезення, яке передбачає послідовне використання морського та залізничного транспорту за єдиним транспортним документом та за єдиною вартістю фрахту. 
Так, Коносамент №ZJSM25120719A від 20 грудня 2025 року за своєю правовою природою є документом, що підтверджує виключно морський відрізок мультимодального перевезення — від порту Qingdao до порту Gdansk, і з огляду на своє функціональне призначення не може та не повинен містити відомостей про подальші наземні ділянки доставки. 
Заявка на перевезення №47 визначає повний ланцюг мультимодальної доставки Qingdao – Gdansk – Dnipro, що охоплює всі етапи транспортування. 
Рахунок-фактура №F/26/03/83 та Довідка №1803/2Т, у свою чергу, деталізують не сам маршрут, а структуру витрат на окремі його складові в межах єдиної вартості перевезення: фрахт з урахуванням перевалки за ділянкою Qingdao – Przemysl – Mostyska (що включає морську ділянку до Gdansk, перевалку в порту та залізничне транспортування територією Польщі до прикордонної станції) та доставку територією України до Тернополя як проміжного пункту на шляху прямування до кінцевого місця призначення. 
Вказівка в рахунку Тернополя замість Дніпра жодним чином не створює суперечності, оскільки в генеральному маршруті, зафіксованому Заявкою, Дніпро визначено кінцевим пунктом, тоді як у рахунку зазначено фактичну точку, до якої Експедитор безпосередньо здійснював доставку в межах узгодженого ланцюга, що є типовою практикою при мультимодальних перевезеннях. Стосовно відсутності окремого транспортного документа на ділянку Gdansk – Przemysl, то сама сутність мультимодального перевезення, закріплена в міжнародній практиці та правилах Інкотермс, полягає в тому, що оператор мультимодального перевезення (в даному випадку Експедитор) приймає на себе відповідальність за весь ланцюг доставки, а окремі його сегменти не потребують самостійного документального оформлення у відносинах із замовником, оскільки охоплюються єдиним договором та єдиною ставкою фрахту, оплаченою за зведеним рахунком. 
Таким чином, усі подані до митного оформлення документи послідовно описують різні аспекти одного мультимодального перевезення, не містять жодних взаємовиключних відомостей і в сукупності надають митному органу вичерпну інформацію про маршрут доставки товару та пов`язані з нею витрати.
Щодо перевантаження контейнерів, судом встановлено.
Як вище зазначалося, за договором ТЕО Експедитором виступила компанія «IMOGATE SOLUTION Sp.z.o.o», яка за результатами перевезення надала позивачу документи, що підтверджували факт перевезення та вартість перевезення від порту Циндаю, Китай до кінцевого пункту призначення м. Дніпро, Україна.
Так, в п. 4.1 Договору ТЕО № 122 від 04 січня 2023 року сторони передбачили, що у випадку перевантаження (перевалки) контейнера на інший транспортний засіб в проміжному порту вартість такого перевантаження включається в загальну вартість перевезення, що зазначена в рахунку (інвойсі) та акті виконаних робіт, що в них і відображено.
Тим самим, спростовуються сумніви митниці щодо невключення в митну вартість витрат на перевантаження контейнерів в ході перевезення.
Стосовно твердження митниці про те, що враховуючи зміст графи 3 залізничної накладної вбачається, що під час перевезення товару відбувалась зміна учасників перевезення, зокрема утримувачів контейнера, перевізників та інфраструктури залізничних колій на різних ділянках маршруту. Зазначене свідчить про багатоланковий характер перевезень із залученням декількох суб`єктів господарювання, кожен з яких надає окремі послуги, що формують загальну вартість транспортування. Водночас документи, що підтверджують вартість послуг кожного з таких учасників перевезення, до митного оформлення не надані. За таких умов із поданих до митного оформлення документів неможливо встановити коло фактичних перевізників на окремих ділянках маршруту, структуру вартості перевезення та склад витрат, включених до загальної вартості транспортування товарів до митного кордону України. Таким чином, відсутність у поданих документах відомостей щодо виконавців перевезення на окремих ділянках маршруту, вартості послуг кожного з учасників перевезення та структури транспортних витрат не дає можливості перевірити повноту включення витрат на транспортування до митної вартості товарів, суд вказує про таке.
Перевезення вантажу здійснювалося компанією «IMOGATE SOLUTION Sp.z.o.o.» на умовах мультимодального (змішаного) перевезення, що передбачає послідовне використання кількох видів транспорту морського та залізничного.
Відповідно до статті 128 Кодексу торговельного мореплавства України умови морського перевезення вантажів визначаються договором. Умови та порядок організації мультимодального перевезення за участю морського транспорту визначаються Законом України «Про мультимодальні перевезення».
Статтею 133 цього ж Кодексу передбачено, що за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов`язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про мультимодальні перевезення» за договором мультимодального перевезення одна сторона (оператор мультимодального перевезення) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (замовника послуги мультимодального перевезення) надати послугу мультимодального перевезення, у тому числі із залученням інших учасників мультимодального перевезення вантажів до надання послуги мультимодального перевезення, в установлений договором строк.
За приписами статті 12 цього ж Закону розрахунки за роботи та послуги, пов`язані з мультимодальним перевезенням, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними цінами, визначеними за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції.
Відповідно до статті. 13 Закону України «Про мультимодальні перевезення» оператор мультимодального перевезення має право залучати до надання послуги мультимодального перевезення інших учасників мультимодального перевезення вантажів на умовах укладення з ними договорів, відповідаючи перед замовником послуги мультимодального перевезення за результати їх роботи. У такому разі оператор мультимодального перевезення виступає перед іншими учасниками мультимодального перевезення вантажів, залученими до надання послуги мультимодального перевезення, як замовник. В рамках договору перевезення компанія перевізник за договором долучила до перевезення вантажу інших учасників перевезення.
Наведене доводить, що спеціальними правовими нормами та умовами Договору передбачена можливість для оператора мультимодального перевезення залучення інших учасників мультимодального перевезення вантажів до надання послуги мультимодального перевезення та виставлення єдиного рахунку за надані послуги з перевезення, тобто компанія була залучена основним перевізником до виконання наземного (залізничного) перевезення.
Варто також зазначити, що позивачем до митного оформлення спірних товарних партій надавались документи, якими підтверджувалась вартість транспортних витрат, як складової митної вартості, зокрема: договір ТЕО, заявки на ТЕО, рахунки на оплату послуг з перевезення, акти виконаних робіт, довідка про транспортні витрати. Вказані документи видані Експедитором «IMOGATE SOLUTION Sp.z.o.o», з яким позивач перебуває у договірних відносинах щодо перевезення, зокрема спірних товарної партії. У своїй сукупності надані митниці документи підтверджують повною мірою числові показники транспортних витрат, що є однією з складових митної вартості товарів.
З урахуванням викладеного вище, зауваження митниці про не повноту включення витрат, пов`язаних з наданням транспортно-експедиційних послуг є безпідставними.
Митниця у спірному рішенні посилається на виявлені невідповідності та факт відсутності документального підтвердження транспортних витрат, у зв`язку із чим є неможливим здійснити перевірку числового значення транспортної складової митної вартості товару.
Однак, таке твердження повністю спростовується наданими позивачем до митного оформлення документами. Так, у рахунку-фактурі послуг №F/26/03/83 від 18 березня 2026 року; акт виконаних робіт №53 від 18 березня 2026 року; довідку про транспортні витрати №1803/2Т від 18 березня 2026 року, виставлених компанією «IMOGATE SOLUTION Sp.z.o.o.», чітко ідентифікована складова «Експедиторська винагорода (ТЕО за межами України)» у сумі 29,62 дол. США.
Також митниця вказує, що рахунок про транспортні витрати №F/26/03/83 від 18 березня 2026 року не містить відомостей щодо всіх складових витрат, пов`язаних з перевезенням товару, зокрема: витрат на зберігання вантажу у порту прибуття; витрат за користування контейнером (demurrage/detention); витрат, пов`язаних із здійсненням форм митного контролю; витрат на страхування вантажу; витрат на повернення порожнього контейнера; витрат на оформлення транзитних процедур (зокрема Т1); портових зборів (THC, ISPS, DOC fees тощо); інших експедиційних та агентських послуг. Відсутність зазначених відомостей та наявність розбіжностей у поданих документах не дає можливості встановити повний перелік складових митної вартості та перевірити їх числові значення.
Суд зауважує, що митниця, висуваючи припущення про понесення позивачем додаткових витрат на транспортування товару, не навела ніяких об`єктивних даних, які б це підтверджували наявність інших додаткових витрат, які було понесено позивачем при транспортуванні товару, доказів протилежного відповідачем суду не надано та не наведено.
Зі змісту положень розділу III ("Митна вартість товарів та методи її визначення") Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Суд наголошує, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах. Митницею не надані обґрунтовані докази про наявність у позивача додаткових витрат.
Щодо зауваження митниці: «В наданому коносаменті від 20 грудня 2025 року умову оплати «Freight Collect». Термін «Freight Collect» означає що товари передаються покупцеві або одержувачу компанією морських перевезень за дійсним коносаментом після сплати транспортних витрат по перевезенню товаром за маршрутом зазначеному в коносаменті», суд зазначає, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 вересня 2019 року у справі №815/2501/18, від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.
Окрім того, суд зазначає, що відповідачем в межах розгляду даної адміністративної справи не обґрунтовано чому документи, надані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару, проте, митним органом необґрунтовано витребувано додаткові документи, а вказані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості недоліки у поданих позивачем документах спростовані в ході судового розгляду справи.
Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Разом з тим суд встановив, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а також заявлену митну вартість, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Натомість митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування другорядного методу.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за першим методом надано всі передбачені чинним законодавством документи на підтвердження митної вартості товару за ціною договору, а митним органом безпідставно витребувано у позивача додаткові документи та необґрунтовано застосовано другорядний метод визначення митної вартості товару, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню. 
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин та досліджених письмових доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статі 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товару № UA110150/2026/000038/2 від 20 квітня 2026 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ Торговий дім «АМТ” за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5982,32 грн.  
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені статтею 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов