Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
18 вересня 2026 року №520/25772/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу № 520/25772/26 за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (місцезнаходження: 61013, Харківська область, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8, ЄДРПОУ 38631015) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати доходу згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у зв`язку з несвоєчасною сплатою індексації грошового забезпечення.
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату, за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення, компенсації втрати частини доходу за період з 01.01.2016 по 23.07.2026 згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».
Позовна заява надійшла до Харківського окружного адміністративного суду 19 серпня 2026 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. 24 серпня 2026 року у встановлений судом строк на виконання цієї ухвали до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, в якій заявлено клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як у справі про стягнення заробітної плати, оскільки предметом спору є складова заробітної плати (грошового забезпечення). Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2026 року зазначене клопотання задоволено, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 520/25772/26, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), відповідача зобов`язано надати суду копії доказів, що стосуються предмету спору, зокрема доказів проходження позивачем служби, дат фактичної виплати кожної суми індексації грошового забезпечення за спірний період та алгоритму обчислення компенсації втрати частини доходу, а також установлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та звільнений із служби наказом відповідача від 28 лютого 2025 року № 120 за підпунктом 4 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (у зв`язку із скороченням штату); що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 520/14680/25, яке набрало законної сили, встановлено обов`язок відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, не нараховану і не виплачену починаючи з 01 січня 2016 року; що на виконання зазначеного рішення відповідач перерахував та сплатив позивачу індексацію грошового забезпечення лише 23 липня 2026 року; що позивач через адвоката звернувся до відповідача з питання нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу за весь час затримки виплати цієї індексації, на що листом від 05 серпня 2026 року № 05020-8012/65090 відповідач повідомив про відсутність підстав для здійснення додаткових платежів, оскільки виплата на виконання рішення суду здійснена в повному обсязі та в межах, встановлених цим рішенням.
Відзив на позовну заяву до суду не надійшов.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та наказом відповідача (по особовому складу) від 28 лютого 2025 року № 120 звільнений із служби за підпунктом 4 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593, у зв`язку із скороченням штату, з 28 лютого 2025 року. Ці обставини підтверджені витягом із наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 28 лютого 2025 року № 120.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 520/14680/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2016 року та зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити цю індексацію. Це рішення набрало законної сили і в силу частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України має преюдиційне значення для цієї справи, сторонами якої є ті самі особи. Матеріалами справи, зокрема платіжною інструкцією № 695105435 від 22 липня 2026 року з відміткою про виконання Державною казначейською службою України 23 липня 2026 року на суму 123 162,80 грн з призначенням платежу «спл. суми зг. перерах. індекс. грош. заб. зг. Ріш. ХОАС від 04.09.2025 р. по спр. № 520/14680/25», підтверджено, що нараховану за рішенням у справі № 520/14680/25 індексацію грошового забезпечення відповідач фактично виплатив позивачу лише 23 липня 2026 року, тобто через один рік десять місяців після ухвалення цього рішення.
Листом від 05 серпня 2026 року № 05020-8012/65090 у відповідь на адвокатський запит від 23 липня 2026 року відповідач повідомив, що виплата на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 520/14680/25 здійснена в повному обсязі 22 липня 2026 року, всі належні виплати здійснені в межах, встановлених цим рішенням, у зв`язку з чим підстав для здійснення додаткових платежів відповідач не вбачає. Цим листом відповідач визнав факт та дату фактичної виплати індексації грошового забезпечення (22-23 липня 2026 року), однак відмовив позивачу в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу за час затримки цієї виплати.
Відомостей про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення матеріали справи не містять. Витребувані пунктом 5 ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2026 року докази, а саме інформацію про дати фактичної виплати кожної суми індексації та алгоритм обчислення компенсації втрати частини доходу, відповідач суду не надав.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Аналогічні положення містить Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
У постанові від 24 січня 2025 року у справі № 380/1607/24 (пункт 66) Верховний Суд зазначив, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів, а виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Обидві умови, сформульовані Верховним Судом, у цій справі виконані: індексація грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2016 року своєчасно нарахована і виплачена не була (порушення встановлених строків виплати нарахованого доходу), а сам дохід (індексація) фактично виплачений позивачу 23 липня 2026 року (виплата нарахованого доходу відбулася). Отже, на відміну від справи, в якій позовна вимога про виплату компенсації заявлена до моменту фактичної виплати заборгованості з основної суми доходу і є передчасною, у цій справі обов`язок відповідача з нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу вже настав, а тому позовна вимога про його примусове виконання розглядається судом по суті.
У пункті 74 постанови від 24 січня 2025 року у справі № 380/1607/24 Верховний Суд також зазначив, що компенсація за Законом України № 2050-III виплачується саме у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення. Суд враховує цю правову позицію, однак зазначає, що предметом судового захисту у справі № 520/14680/25 було не стягнення судом нової грошової суми, обчисленої безпосередньо в резолютивній частині рішення, а визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування індексації грошового забезпечення, яка в силу закону є складовою грошового забезпечення і підлягала нарахуванню та виплаті відповідачем самостійно, без судового рішення, кожного місяця по мірі виникнення підстав для індексації. Судове рішення у справі № 520/14680/25 не створило нового грошового зобов`язання відповідача, а лише підтвердило і примусово забезпечило виконання обов`язку, який існував в силу закону з 01 січня 2016 року і був порушений відповідачем самостійно, до будь-якого звернення позивача до суду. За таких обставин сума індексації грошового забезпечення позивача не є сумою, «стягнутою на підставі судового рішення» у розумінні, яке виключало б застосування Закону України № 2050-III, а є нарахованим доходом позивача, виплата якого прострочена відповідачем з 01 січня 2016 року по 23 липня 2026 року.
Аналогічний підхід застосований і в практиці Харківського окружного адміністративного суду: рішенням від 17 березня 2026 року у справі № 520/2076/26 суд задовольнив вимогу про компенсацію втрати частини доходу за Законом України № 2050-III саме за прострочення виплати грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого на виконання попереднього судового рішення, і не визнав таку обставину підставою для звільнення суб`єкта владних повноважень від обов`язку сплатити компенсацію, зазначивши, що факт отримання позивачем виплати грошового забезпечення із затримкою внаслідок протиправного діяння владного суб`єкта, встановлений судовим рішенням, не є правовою підставою для звільнення такого суб`єкта від виконання обов`язку за статтею 2 Закону України № 2050-III.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-4 Закону України № 2050-III дають підстави для висновку, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не залежить від того, у добровільному чи судовому порядку зрештою здійснено виплату основного боргу, а компенсація за порушення строків виплати проводиться в усіх випадках, коли грошовий дохід особи з вини відповідача своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Довід відповідача, викладений у листі від 05 серпня 2026 року № 05020-8012/65090, про те, що підстав для здійснення додаткових платежів немає, оскільки виплата на виконання рішення суду здійснена в повному обсязі та в межах, встановлених цим рішенням, суд відхиляє. Рішення у справі № 520/14680/25 встановлювало лише обов`язок нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення і не вирішувало та не могло вирішувати питання компенсації втрати частини доходу за Законом України № 2050-III, оскільки на момент його ухвалення підстава для такої компенсації, а саме факт виплати заборгованості, ще не настала. Посилання відповідача на дотримання строків, встановлених рішенням суду, не спростовує факту порушення відповідачем встановлених законом строків виплати самої індексації протягом періоду з 01 січня 2016 року по дату ухвалення цього рішення та протягом наступного тривалого періоду примусового виконання.
Щодо строку звернення до суду суд зазначає таке. Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Право позивача на компенсацію втрати частини доходу виникло лише після фактичної виплати індексації грошового забезпечення, яка відбулася 23 липня 2026 року, оскільки до цього моменту сума компенсації не могла бути визначена, а відповідна вимога була б передчасною. З позовом позивач звернувся 19 серпня 2026 року, тобто в межах місячного строку від дня фактичної виплати. Відповідач про пропуск строку звернення до суду не заявляв.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не спростував факту порушення строків виплати доходу та не надав суду витребуваних ухвалою від 26 серпня 2026 року доказів і розрахунків, а тому бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати доходу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року є протиправною, а належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої компенсації за період з 01 січня 2016 року по 23 липня 2026 року.
Решта доводів та аргументів сторін, наведених у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовує.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, пункт 29).
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з нормами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Судові витрати зі сплати судового збору позивачем не понесені, у зв`язку з чим розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-78, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (місцезнаходження: 61013, Харківська область, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8, ЄДРПОУ 38631015) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (місцезнаходження: 61013, Харківська область, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8, ЄДРПОУ 38631015) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації втрати доходу згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у зв`язку з несвоєчасною сплатою індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (місцезнаходження: 61013, Харківська область, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 8, ЄДРПОУ 38631015) здійснити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплату, за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення, компенсації втрати частини доходу за період з 01 січня 2016 року по 23 липня 2026 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».
Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 18 вересня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар