ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/264/26 Справа № 712/12644/24 Категорія: ч.4 ст.185 КК України 	Головуючий у І інстанції ОСОБА_1    Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2 
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
за участю секретаря ОСОБА_5 
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
захисника ОСОБА_8 
обвинуваченої ОСОБА_9 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на  вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2025 року,  яким
ОСОБА_10 
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Орловець, Городищенського 
району, Черкаської областi, українку, громадянку Украши, з середньою 
освiтою, тимчасово непрацюючої, незаміжньої, зареєстрованої  за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ранiше судимої вироком Черкаського районного суду Черкаськот областi вiд 07.03.2025 за ч.4 ст.185 КК Украши до покарання у видi позбавлення волi на 5 років; на пiдставi СТ.75 КК Укратни звiльненоi' вiд вiдбування покарання з випробуванням з iспитовим строком на 1 рік,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, 
передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено їй покарання iз застосуванням ч.1 ст.69 КК УУкраїни, у видi позбавлення волi строком на 4 
(чотири) роки. 
На пiдставi ч.4 ст.70 КК України, за сукупнiстю кримiнальних 
правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим 
вироком, бiльш суворим покаранням, призначеним за вироком Черкаського 
районного суду Черкаської областi вiд 07.03.2025, призначено 
 
ОСОБА_11 остаточне покарання у видi позбавлення волi строком на 5 
(п`ять) років. 

Вiдповiдно до ст.75 КК України  ОСОБА_12 покарання з випробуванням з iспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на неї обов`язкiв вiдповiдно до ст.76 КК України. 

ОСОБА_13 
 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Ізмайлівка, Олександрiйського 
району, Кіровоградської області, українця, громадянина Украши, з 
середньою освiтою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, маючого на 
утриманнi малолiтню доньку ОСОБА_14 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , заресстрованого та фактично проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_2 , ранiше 
неодноразово судимого, останній раз: 
- 29.11.2024 вироком Черкаського районного суду Черкаської областi за 
ч,4 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 день,
визнано винуватим у вчиненнi кримiнальних правопорушень, 
передбачених ч,4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.l ст.361 КК України та призначено 
йому покарання: 
- за ч.4 ст.185 КК України у видi позбавлення волi строком на 5 (п`ять) років 
1 (один) мiсяць; 
- за ч.l ст.357 КК України у видi обмеження волi строком на 2 (два) 
роки; 
- за ч.l ст.361 КК України у видi обмеження волi строком на 3 (три) 
роки. 
На пiдставi ч.1 ст.70 КК України, за сукупнiстю кримiнальних 
правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання бiльш 
суворим, остаточно визначено покарання ОСОБА_15 у 
видi позбавлення волi на строк 5 (п`ять) років 1 (один) мiсяць. 
На пiдставi ч.4 ст.70 КК України, за сукупнiстю кримiнальних 
правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та 
вироком Черкаського районного суду Черкаської  областi вiд 29.11.2024, 
призначено ОСОБА_15 остаточне покарання у видi 
позбавлення волi на строк 5 (п'ять) років 2 (два) мiсяцi. 
Строк вiдбування покарання ОСОБА_15 
обчислювати з дня набрання вироком законної сили. 
На пiдставi ч.4 ст.70, ст.72 КК України, у строк покарання, визначеного 
остаточно за сукупнiстю кримiнальних правопорушень, зараховано 
 ОСОБА_15 частково вiдбуте покарання за вироком 
Черкаського районного суду Черкаської області  вiд 29.11.2024, з 23.09.2024 
по 02.01.2025, за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України, з 
розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення 
волi; та з 03.01.2025 по день набрання законної сили цим вироком суду вiд 
15.09.2025. 
Стягнуто солiдарно з ОСОБА_13 та 
ОСОБА_16 на користь держави витрати за проведення судової  
експертизи в сумі 1193 (одна тисяча сто дев`яносто три) гривнi 85 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави витрати 
за проведення судової експертизи в сумі 1591 (одна тисяча п`ятсот 
дев`яносто одна) гривня 80 коп. 
Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:
Згідно вироку місцевого суду ОСОБА_17 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 06.08.2024 близько 10 год. 00 хв., перебуваючи в АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений до 12.08.2024 включно Указом Президента України №271/2024 від 06.05.2024 та затверджений Верховною Радою України, перебуваючи в кімнаті потерпілого ОСОБА_18 , таємно, шляхом вільного доступу, викрав пластикову банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яку видано на ім`я клієнта банку ОСОБА_18 .
Таким чином, ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, а саме у викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів. 
Він же, повторно, 06.08.2024, близько 10 год. 00 хв., перебуваючи в АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений до 12.08.2024 включно Указом Президента України №271/2024 від 06.05.2024 та затверджений Верховною Радою України, перебуваючи в кімнаті потерпілого ОСОБА_18 , таємно, шляхом вільного доступу, викрав особисті речі ОСОБА_18 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung» модель Galaxy A04, (SM-A045F/DS), (SM-A045FZKGSEK), 64 Gb, Black, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-карткою ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/124-24/15968-ТВ від 08.11.2024, становить 2682,50 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_18 матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_17 повторно, продовжуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, у період часу з 10 год. 40 хв. по 16 год. 32 хв. 06.08.2024, перебуваючи у місті Черкаси, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений до 12.08.2024 включно Указом Президента України №271/2024 від 06.05.2024 та затверджений Верховною Радою України, шляхом вільного доступу, використовуючи викрадену пластикову банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , потерпілого ОСОБА_18 , таємно викрав грошові кошти, шляхом оплати товарів банківською карткою у магазинах міста Черкаси, на загальну суму 18419,53 грн.
Своїми діями ОСОБА_17 завдав потерпілому ОСОБА_18 матеріальної шкоди на загальну суму 21102,03 грн.

Таким чином, ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану. 

Він же, 06.08.2024 об 11 год. 08 хв., перебуваючи в м. Черкаси, більш точної адреси не встановлено, умисно, розуміючись на тонкощах банківської системи, зокрема щодо надання послуг клієнтам АТ КБ «ПриватБанк», без дозволу власника, видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_18 , використовуючи викрадений мобільний телефон марки «Samsung» модель Galaxy A04, (SM-A045F/DS), (SM-A045FZKGSEK), 64 Gb, Black, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 із сім-карткою ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , що є фінансовим номером до АТ КБ «Приват-24» потерпілого ОСОБА_18 , здійснив вхід до облікового запису у мобільному додатку «Приват24», що був встановлений на вказаний вище телефон від імені клієнта банку ОСОБА_18 , в результаті чого отримав повний доступ до банківських рахунків потерпілого, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», після чого здійснив зміну пін-коду по банківській картці потерпілого № НОМЕР_1 , що призвело до несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею. 

Таким чином, ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.361 КК України – несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем. 

Крім того, ОСОБА_17 в умовах воєнного стану за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжка), для власного збагачення 04.09.2024 в період часу з 12 год. 39 хв. по 12 год. 40 хв., перебуваючи в приміщенні бару «ХІМПАС», що знаходиться за адресою: м.Черкаси, вул.Самійла Кішки, буд.195, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спав на лавці в приміщенні бару та за їх діями ніхто не спостерігав, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому неодноразово продовжений, зокрема, Указом Президента України №469/2024 з 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_19 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 14» Light Green, SM-A145F/DSN, 4ГБ/128 ГБ, MADE IN VIETNAM, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , S/N: НОМЕР_7 , вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/14588-ТВ від 14.10.2024 становить 4885,49 грн., та гаманець, в якому знаходилася пластикова картка АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_8 «№ НОМЕР_9 », яка належить ОСОБА_19 .
Після цього, ОСОБА_17 передав ОСОБА_9 банківську картку. Остання, виконуючи умови раніше досягнутої змови, завідома знаючи, що картка належить потерпілому, діючи таємно, умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, 04.09.2024 в період часу з 13 годин 09 хвилин по 17 годинку 29 хвилин здійснила ряд операцій з придбання товарів в магазинах та закладах на території міста Черкаси, а саме: «Бистро Строитель» (просп.Хіміків, 51), ТОВ «МК М`ясний» (просп.Хіміків, 50), мультимаркет «АВРОРА» (просп.Хіміків, 45), кафе «Бистро Больниця» (вул.Самійла Кішки, 191), ТОВ «Делікат» (вул. Чіковані, 23/1), на загальну суму 3272,50 грн, а всього заподіяно матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_19 на загальну суму 8157,99 грн. Викраденим майном вони розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. 

Крім того, згідно вироку районного суду ОСОБА_9 визнана винуватою та засуджена за те, що вона в умовах воєнного стану за попередньою змовою з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжка), для власного збагачення, 04.09.2024 в період часу з 12 год. 39 хв. по 12 год. 40 хв., перебуваючи в приміщенні бару «ХІМПАС», що знаходиться за адресою: м.Черкаси, вул.Самійла Кішки, буд.195, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спав на лавці в приміщенні бару, та за їх діями ніхто не спостерігав, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому неодноразово продовжений, зокрема Указом Президента України №469/2024 з 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, за попередньою змовою із ОСОБА_17 , шляхом вільного доступу, викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_19 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 14» Light Green, SM-A145F/DSN, 4ГБ/128 ГБ, MADE IN VIETNAM, ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , S/N: НОМЕР_7 , вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/14588-ТВ від 14.10.2024 становить 4885,49 грн., та гаманець, в якому знаходилася пластикова картка АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_8 «№ НОМЕР_9 », яка належить ОСОБА_19 .

Після цього, ОСОБА_17 передав ОСОБА_9 банківську картку. Остання, виконуючи умови раніше досягнутої змови, завідома знаючи, що картка належить потерпілому, діючи таємно, умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення здійснила ряд операцій з придбання товарів в магазинах та закладах на території м.Черкаси, а саме: «Бистро Строитель» (просп. Хіміків, 51), ТОВ «МК М`ясний» (просп.Хіміків, 50), мультимаркет «АВРОРА» (просп.Хіміків, 45), кафе «Бистро Больниця» (вул.Самійла Кішки, 191), ТОВ «Делікат» (вул.Чіковані, 23/1), в період часу з 13 годин 09 хвилин по 17 годин 29 хвилин, на загальну суму 3272,50 грн, а всього заподіяно матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_19 на загальну суму 8157,99 грн. Викраденим вони розпорядилися на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурор в апеляційній скарзі оскаржує вирок лише в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_9 покарання. Просить вирок районного суду в частині призначеного покарання ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07.03.2025 стосовно ОСОБА_9 виконувати самостійно.
Вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано та враховано під час призначення покарання ОСОБА_9 обставини, що пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Прокурор зазначає, що щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.
Активне сприяння в розкритті злочину, передбачає надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин.
Однак, як убачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_9 не надавала будь-якої допомоги органам досудового розслідування. За таких обставин, пом`якшуюча обставина - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є безпідставною. 

Призначаючи ОСОБА_9 , покарання на підставі ст.69 КК України та одночасним звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, місцевий суд залишив поза увагою правові позиції Верховного Суду щодо недопустимості врахування судом тих самих обставин при призначенні покарання, що призводить до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Як убачається з рішення, судом першої інстанції жодним чином не обтрунтовано свій висновок про доцільність застосування до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України. В своєму рішенні суд не послався на жодну із пом`якшуючих обставин, передбачених ст.66 КК України, а лише послався на дані, що характеризують особу обвинуваченої.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку захисника, який покладався на розсуд суду, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 ,, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. 

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог закону місцевим судом дотримано не було.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні нею кримінального правопорушення передбаченого за ч.4 ст.185 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на підставі об`єктивних доказів, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції та яким надана відповідна оцінка, що не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора. 
Дії Майданник судом кваліфіковані вірно за ч.4 ст.185 КК України та не оспорюються в апеляційній скарзі.

Враховуючи ту обставину, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині призначеного ОСОБА_9 покарання тому суд не проводить детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію її дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму. 
Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.
Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди. 
Проте зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої із застосуванням положень статті 69 КК України та звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Колегія суддів вбачає невмотивованим визнання районним судом наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченій ОСОБА_9 обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачена визнала вину лише частково. В суді першої інстанції ОСОБА_9 зазначила, що дійсно викрали гаманець у потерпілого ОСОБА_19 та їй достеменно було відомо, що пластикова картка, яка знаходилася в гаманці є краденою, проте часткове визнання вини, навіть під тиском доказів, остання надіялась уникнути кримінальної відповідальності.
Крім того ОСОБА_9 не сприяла розкриттю кримінального правопорушення, оскільки не надавала будь-якої допомоги органам досудового розслідування. 
Також колегія суддів враховує, що на наступний день 05.09.2024 вона разом з ОСОБА_17 вчинила інше кримінальне правопорушення також за ч.4 ст.185 КК України за яке її було засуджено вироком від 07.03.2025.
Той факт, що обвинувачена визнала свою вину частково, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. Тож колегія суддів вважає, що таких обставин, які пом`якшують покарання встановлено не було.
Норма статті 69 КК України, передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
  Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.4 ст.185 КК України та призначив покарання 4 роки позбавлення волі, однак підстави для застосування положень ст.69 КК України відсутні.

Обираючи вид покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, яка вчинила один епізод злочинної діяльності, після чого на наступний день 05.09.2024 вчинила інше кримінальне правопорушення проти власності, викрадені речі потерпілому ОСОБА_19 не повернула, заподіяну шкоду не відшкодувала, думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченій покарання, яке сприятиме її виправленню. 
Колегія суддів вважає висновок районного суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України необґрунтованим, зробленим без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності рішення вимогам статей 370, 374 КПК України.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на правові позиції суду касаційної інстанції щодо недопустимості врахування судом тих самих обставин при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України та одночасним звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, що призводить до неправильного застоування закону України про кримінальну відповідальність. 
Як вбачається з вироку при призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст.65,66,67,69,75 КК України та вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ і належним чином не врахував, що збитки завдані злочином не відшкодувала, раніше судима, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково, що свідчить про її відношення до скоєного.
Суд першої інстанції не обґрунтував та не мотивував належним чином підстав про недоцільність та несправедливість призначення покарання ОСОБА_9 в межах санкцій ч.4 ст.185 КК України.
При таких обставинах покарання призначене ОСОБА_9 на підставі ст.69 КК України у вигляді 4 роки позбавлення волі із застосуванням положень ст.75 КК України не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, тому колегія суддів вважає, що в цій частині вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку. 

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України, колегія суддів, у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, лише з червня 2025 року працевлаштувалась вантажником, на спеціальних обліках не перебуває, вину визнала частково, що свідчить про її відношення до скоєного, має хворобу ВІЛ, завдану шкоду не відшодувала, викрадені речі не повернула, позицію потерпілого ОСОБА_19 , який просив призначити обвинуваченій покарання, яке сприятиме її виправленню. 
Щодо хвороби обвинуваченої ОСОБА_9 на ВІЛ, то матеріали кримінального провадження не містять даних (медичного висновку), які б свідчили про неможливість утримання ОСОБА_9 та надання їй лікування в місцях позбавлення волі. 
Обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання – відсутні.

З урахуванням викладеного, призначаючи покарання ОСОБА_9 , колегія суддів дотримуючись Загальної частини в межах Особливої частини, з урахуванням обставин даного кримінальних провадження, враховуючі дані особи обвинуваченої, вважає необхідним призначити ОСОБА_9 покарання наближене до мінімальної межі санкції ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років 3 місяці позбавлення волі, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої з постановленням нового вироку. 

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні – задовольнити.
Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_17 в частині призначеного ОСОБА_9 покарання - скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.185  КК України  та призначити їй покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.
Виключити з резолютивної частини вироку Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_17 рішення суду про призначення ОСОБА_9 остаточного покарання із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.
Виключити з мотивувальної частини вироку Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_17 посилання суду на наявність у обвинуваченої ОСОБА_9 таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 07.03.2025 стосовно ОСОБА_9 виконувати самостійно.
В решті вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 15 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_17 - залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий – суддя -

Судді –