Справа № 349/834/26 
Провадження № 22-ц/4808/1385/26
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого судді  Баркова В. М.,
суддів:  Василишин Л. В.,
Мальцевої Є. Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2026 року у складі судді Могили Р. Г., постановлену у м. Рогатині Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З. Я. звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області.
Ухвалою Рогатинського районного суду від 08 червня 2026 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна передано на розгляд Бережанському районному суду Тернопільської області.
У апеляційній скарзі на зазначену ухвалу суду представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З. Я., посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування фактичних обставини справи та доказів, просить ухвалу суду скасувати та зобов`язати Рогатинський районний суд Івано-Франківської області відкрити провадження у даній справі.
Представник скаржника вказує на те, що вирішуючи питання територіальної підсудності даної справи, суд першої інстанції не врахував долученої до заяви довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2611-5004028317 від 24 квітня 2026 року, яка підтверджує, що заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає у АДРЕСА_1 . 
Також поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що виходячи з фактичного місця проживання ОСОБА_2 у місті Рогатині, заявник звернувся до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рогатинської міської ради для проведення обстеження умов проживання особи, щодо якої порушується питання про визнання її недієздатною, та підготовки подання щодо призначення опікуна. Вказані обставини, на думку представника скаржника, додатково підтверджують реальний та сталий зв`язок ОСОБА_2 з територією Рогатинської територіальної громади.
Окрім того, судом першої інстанції не враховано того, що у справах про визнання фізичної особи недієздатною визначальним є забезпечення максимально ефективного захисту прав та інтересів такої особи, можливість проведення обстеження умов її проживання, участі органу опіки та піклування, а також безпосереднього дослідження судом усіх обставин, що стосуються її стану здоров`я та умов життя.
Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З. Я. не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в тому числі в пункті 9 частини першої статті 353 цього Кодексу (ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на вищенаведене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.
В оскаржуваній ухвалі про передачу справи іншому суду, суд першої інстанції зазначив, що підсудність цієї справи повинна визначатися за місцем проживання особи, щодо якої вирішується питання визнання її недієздатною, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги – за місцезнаходженням цього закладу. Суд дійшов висновку, що заява подана з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки зареєстроване місце проживання заінтересованої особи ОСОБА_2 знаходиться в межах територіальної юрисдикції Бережанського районного суду Тернопільської області.
Однак, до такого висновку суд прийшов передчасно, без належного дослідження обставин справи та з порушенням норм процесуального права.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).
Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.
Тобто реалізація конституційного права на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Норми ЦПК України передбачають процесуальний порядок звернення особи до суду і є спеціальними. Глава 2 ЦПК України регламентує територіальну юрисдикцію (підсудність) спорів, і її положення не допускають виключень.
Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04). Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги – за місцезнаходженням цього закладу.
Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Отже особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.
Встановлено, що представник заявника ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З. Я. звернулася до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області із заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення його опікуном ОСОБА_1 (а.с.1-3) .
У зазначеній заяві представник заявника вказала адресу фактичного місця проживання ОСОБА_2 , щодо якого просила вирішити питання визнання його недієздатним, а саме АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з Єдиного державного демографічного реєстру встановити місце проживання заінтересованої особи ОСОБА_2 не зміг у зв`язку з відсутністю інформації щодо вказаної особи (а.с. 32).
В той же час, користуючись даними Єдиної інформаційної системи соціальної сфери щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу, суд першої інстанції встановив, що зареєстрованим місцем перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_2 . Ця інформація була внесена до реєстру на підставі довідки № 6101-7001578958 від 17 жовтня 2022 року (а.с. 33).
Натомість, із долученої до заяви довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2611-5004028317 від 24 квітня 2026 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа і його фактичним місцем проживання/перебування вже є АДРЕСА_1 (а.с. 10), що територіально належить до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області.
Враховуючи вищезазначені норми закону та підтверджене довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2611-5004028317 від 24 квітня 2026 року фактичне місце проживання заінтересованої особи ОСОБА_2 , який є внутрішньо переміщеною особою, висновок Рогатинського районного суду про непідсудність справи цьому суду є помилковим.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана у справі ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни – задовольнити.
Ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2026 року – скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 02 вересня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

Є. Є. Мальцева