ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/24168/24 пров. № А/857/16812/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Курильця А. Р., Матковської З. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №380/24168/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Грень Н. М.,
дата ухвалення рішення – 19 березня 2025 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №134950024236 від 16 жовтня 2024 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати їй пенсію за віком згідно з пп.3 п.1 ст.115 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 жовтня 2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №134950024236 від 16 жовтня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти рішення по суті заяви, ОСОБА_1 , щодо призначення та виплати їй пенсії за віком згідно пп.3 п.1 ст.115 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 жовтня 2024 року, з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачем не було надано документів для призначення дострокової пенсії за віком матері інваліда з дитинства, що передбачені пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивачки в російський федерації з 04 листопада 1993 року по 20 грудня 1994 року та з 14 жовтня 1996 року по 12 червня 1997 року, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території рф до 31 грудня 1991 року. Крім того, зазначає, що за принципом екстериторіальності оскаржуване рішення приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 09 жовтня 2024 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачка є внутрішньо переміщеною особою та проживає у Львівській області, а тому звернулась за призначенням пенсії у сервісний центр ГУ ПФУ у Львівській області. 
До заяви ОСОБА_1 додала документи, які підтверджують те, що її дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має інвалідність з дитинства (Довідка до акту МСЕК серія 12 ААГ 3600886 від 11 жовтня 2023 року), та копію консультативного висновку від 04 червня 2003 року, яким підтверджується, що відповідний діагноз їй було встановлено у віці 5 років. Інших медичних документів (зокрема, актів огляду МСЕК за попередні періоди) щодо своєї дочки позивачка самостійно отримати не може, оскільки такі знаходяться на тимчасово окупованій території у м. Пологи Запорізької області. Її дочка евакуювалася після широкомасштабного вторгнення, не забравши з собою медичних документів, а тому іншої інформації у ОСОБА_1 немає.
Заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Тернопільській області. 
За наслідками розгляду винесено рішення №134950024234 від 16 жовтня 2024 року, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з тих причин, що ОСОБА_1 не було надано документів для призначення дострокової пенсії за віком матері інваліда з дитинства, що передбачені пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Порядок).
Крім того, у рішенні №134950024234 від 16 жовтня 2024 року вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивачки в російській федерації з 04 листопада 1993 року по 20 грудня 1994 року та з 14 жовтня 1996 по 12 червня 1997 року, оскільки відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992: - призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання (ч. 1 ст.6 Угоди); - для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (ч. 1 ст.6 Угоди); - необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць СНД і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав – учасниць Співдружності без легалізації (ст.11 Угоди); 11 червня 2022 року російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. 29 листопада 2022 року Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення» від 29.11.2022 №1328). Таким чином, стаж, набутий на території російської федерації, зараховується до 31 грудня 1991 року.
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивачка звернулася з цим позовом у суд.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що консультативним висновком Запорізької обласної клінічної лікарні від 04 червня 2003 року підтверджено, що ОСОБА_3 , визнана дитиною - інвалідом до шестирічного віку та страховий стаж позивачки становить 16 років 02 місяці та 01 день, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16 жовтня 2024 року №134950024234 підлягає скасуванню та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти рішення по суті заяви, ОСОБА_1 , щодо призначення та виплати їй пенсії за віком згідно пп.3 п.1 ст.115 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 жовтня 2024 року, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів, виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.
Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
За змістом п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Відповідно до пп.6 п.2.1 глави ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (далі Порядку №22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку, документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3частини першої статті 115 Закону).
Згідно з п.2.18 глави ІІ Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 09 жовтня 2024 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Однак Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області прийняло рішення №134950024234 від 16 жовтня 2024 року, яким відмовило позивачці у призначенні пенсії. Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало те, що ОСОБА_1 не було надано документів для призначення дострокової пенсії за віком матері інваліда з дитинства, що передбачені пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Яворівського РУЮ 12 листопада 2002 року (повторно).
ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу 17 листопада 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2 (видано повторно 20 червня 2019 року)
Крім того, ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту медичко-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 600886 від 11 жовтня 2023 року. Донька позивачки проходить огляд МСЕК кожні 2 роки, при цьому, попередній огляд був у 2021 році – до окупації російською федерацією м. Пологи Запорізької області.
Місто Пологи Пологівської територіальної громади Запорізької області є тимчасово окупованою територією рф. 
Крім того, консультативним висновком Запорізької обласної клінічної лікарні від 04 червня 2003 року вказано, що у віці 5 років ОСОБА_7 встановлено діагноз: “Наслідки ураження плечового сплетіння, парез правої руки”, тобто захворювання, яке не лікується, пов`язане з втратою рефлексів, атрофією м`язів і є причиною для встановлення інвалідності, відповідно до Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року №454/471/516 (а.с.13).
Крім того, колегія суддів зазначає, що визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття інваліда з дитинства, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.
Як стверджується матеріалами справи, момент настання медичних показань для встановлення інвалідності у цій справі – це 5-річний вік доньки позивачки, що підтверджено консультативним висновком від 04 червня 2003 року, виданим Запорізькою обласною клінічною лікарнею.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що консультативним висновком Запорізької обласної клінічної лікарні від 04 червня 2003 року підтверджено, що ОСОБА_3 визнана дитиною - інвалідом до шестирічного віку.
Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення 16 жовтня 2024 року № 134950024234 вбачається, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи в російській федерації з 04 листопада 1993 року по 20 грудня 1994 року та з 14 жовтня 1996 по 12 червня 1997 року, оскільки з 01 березня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Колегія суддів зазначає, що вищевказані покликання пенсійного органу є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України, не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.
Колегія суддів звертає увагу на те, що припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не стосується періодів трудової діяльності позивача, оскільки остання працювала у російській федерації в той час, коли міжнародні договори були чинними, тому у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що консультативним висновком Запорізької обласної клінічної лікарні від 04 червня 2003 року підтверджено, що ОСОБА_3 визнана дитиною - інвалідом до шестирічного віку та страховий стаж позивачки становить 16 років 02 місяці та 01 день, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16 жовтня 2024 року № 134950024234 підлягає скасуванню.
Доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №380/24168/24 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.
Колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскарженого рішення, разом з тим, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії, тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Разом з тим, щодо доводів апелянта про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не приймало оскаржуване рішення, тому підстави для зобов`язання вчинення дій останнім відсутні, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Як вбачається з матеріалів справи, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви про зарахування стажу роботи має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а тому судом першої інстанції помилково зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_1 щодо призначення та виплати їй пенсії за віком згідно пп.3 п.1 ст.115 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 жовтня 2024 року, а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та обґрунтованими з наведених вище мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у резолютивній частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №380/24168/24 неправильно зазначено номер оскаржуваного рішення відповідача, оскільки зазначено №134950024236 від 16 жовтня 2024 року, однак правильним є №134950024234 від 16 жовтня 2024 року
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції щодо зобов`язання апелянта повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії дійшов помилки у визначенні пенсійного органу, а також здійснив помилку у номері оскаржуваного рішення пенсійного органу, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає зміні; в решті суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно і повно встановив обставини справи, тому відповідно до ст.316 КАС України рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін. 
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №380/24168/24 змінити, замінивши у абз.2 резолютивної частини судового рішення рішення пенсійного органу №134950024236 на правильний №134950024234 та замінивши в абз.3 резолютивної частини судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №380/24168/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя | | О. І. Мікула
судді | | А. Р. Курилець
| | З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 31 серпня 2026 року.