ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
30 липня 2026 року | Справа № 903/157/26

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., розглянувши матеріали справи 
за первісним позовом: Приватного підприємства “Фірма Сомгіз”, м. Львів
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича, с.
Благодатне, Володимирський р-н., Волинська обл.
про стягнення 72600,30 грн,
та зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича, с.
Благодатне, Володимирський р-н., Волинська обл.
до відповідача: Приватного підприємства “Фірма Сомгіз”, м. Львів
про розірвання договору приєднання

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.07.2026 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича на користь Приватного підприємства "Фірма "СОМГІЗ" безпідставно отримані кошти в розмірі 72362,40 грн та 237,90 грн 3 % річних, а всього 72600,30 грн (сімдесят дві тисячі шістсот гривень 30 коп). Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича на користь Приватного підприємства "Фірма "СОМГІЗ" 2662,40 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
20.07.2026 (сформовано в системі «Електронний суд» 17.07.2026) надійшла заява Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз», в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича на користь Приватного підприємства «Фірма «СОМГІЗ» витрати на професійну правничу допомогу у справі у суді першої інстанції у розмірі 29000 грн.
Ухвалою суду від 21.07.2026 прийнято до розгляду заяву Приватного підприємства «Фірма «СОМГІЗ» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №903/157/26 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено ФОП Романчуку Валентину Георгійовичу строк до 27.07.2026 для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заяви Приватного підприємства «Фірма «СОМГІЗ» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
28.07.2026 від ФОП Романчука В.Г. надійшли заперечення на заяву ПП «Фірма «СОМГІЗ» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в яких просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича на користь Приватного підприємства «Фірма «СОМГІЗ» у справі № 903/157/26, до співмірного розміру. 
В обґрунтування заперечень зазначає наступне:
- заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 29000,00 грн становлять близько 40 % ціни позову, що є явно непропорційним до ціни первісного позову у цій справі (72 362,40 грн); 
- неспівмірність оплати за участь у судових засіданнях (01.04.2026, 21.04.2026, 20.05.2026, 11.06.2026, 25.06.2026, 08.07.2026, 15.07.2026) у розмірі 14 000,00 грн, значна частина яких мала підготовчий та/або суто процесуальний характер, окремі з них були нетривалими або відкладалися. Установлення фіксованої винагороди у розмірі 2 000,00 грн за кожне засідання незалежно від його фактичної тривалості не відповідає критерію співмірності з часом, фактично витраченим адвокатом;
- вартість послуги «ознайомлення із документами Клієнта» (2 000,00 грн, Акт № 04/26) за своєю суттю є складовою підготовки позовної заяви (5 000,00 грн) і фактично охоплюється нею;
- не підлягають стягненню не доведені та не пов`язані з цією справою витрати за Актом № 04/26, оплата за яким (платіжна інструкція № 3845) співвіднесена зі справою № 903/139/26, — у заявленій до стягнення частині 7 000,00 грн.
Згідно з частиною першою статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 вказаної норми (в редакції Закону №4508-IX від 18.06.2025) передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.
У главі 8 розділу I ГПК України закріплений інститут судових витрат.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).
Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.
За приписами п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У позовній заяві представником позивача було зазначено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу - не більше 20 000,00 грн. Водночас, у зв`язку із заявленням відповідачем зустрічного позову у цій справі у відзиві на зустрічну позову заяву позивачем зазначено про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у цій справі - становить не більше 40 000,00 грн. 
Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України у судовому засіданні представником позивача була здійснена усна заява про понесення витрат на правничу допомогу та про подання доказів щодо цього у строк, встановлений законом. 
Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.07.2026 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича на користь Приватного підприємства "Фірма "СОМГІЗ" безпідставно отримані кошти в розмірі 72362,40 грн та 237,90 грн 3 % річних, а всього 72600,30 грн (сімдесят дві тисячі шістсот гривень 30 коп). Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича на користь Приватного підприємства "Фірма "СОМГІЗ" 2662,40 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
20.07.2026 (сформовано в системі «Електронний суд» 17.07.2026) надійшла заява Приватного підприємства «Фірма «Сомгіз», в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича на користь Приватного підприємства «Фірма «СОМГІЗ» витрати на професійну правничу допомогу у справі у суді першої інстанції у розмірі 29000 грн.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано суду: Договір про надання правової допомоги № 14/20 від 18.06.2020; Додатковий договір № 01/26 від 10.02.2026; ордер на надання правничої допомоги від 16.02.2026; Акти про надану правничу допомогу № 04/26 від 18.02.2026, №07/26 від 21.05.2026, №10/26 від 25.06.2026, №12/26 від 16.07.2026; платіжні інструкції № 3845 від 18.02.2026 на суму 10000,00 грн, № 4774 від 29.06.2026 на суму 4000,00 грн, № 4935 від 17.07.2026 на суму 6000,00 грн, №4473 від 22.05.2026 на суму 14000,00 грн.
Судом встановлено, що 18.06.2020 між Приватним підприємством «Фірма «Сомгіз» (Клієнт) та Адвокатським бюро «Вікторії Бойко» (Виконавець) укладено Договір про надання про надання правової допомоги № 14/20 ( далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець зобов`язується за замовленням Клієнта надавати йому правову допомогу відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики та умов цього Договору, а Клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу у порядку та розмірі, встановлені цим Договором.
У п. 1.2. Договору сторони визначили види правової допомоги.
Пунктом 2.2 Договору про надання правової допомоги визначено, що розмір гонорару за цим Договором становить 1000,00 грн за одну годину роботи адвоката при наданні ним правової допомоги.
Згідно п.2.5. Договору факт надання правової допомоги за Договором підтверджується актами про надану правову допомогу, що підписуються сторонами або їх повноважними представниками і є первинними обліковими документами. Факт надання правової допомоги може також підтверджуватися сплатою Клієнтом рахунку, що виставлений Виконавцем.
10.02.2026 сторонами укладено Додатковий договір № 01/26 до Договору про надання правничої допомоги № 14/20 від 18.06.2020 (далі – Додатковий договір), згідно п. 1 якого Клієнт надає, а Виконавець приймає замовлення на надання правничої допомоги Клієнту щодо стягнення із ФОП Романчук В.Г. безпідставно збережених коштів гарантійного внеску (електронний аукціон LSE001-UA-20251124-10957). Правнича допомога полягає зокрема, але не виключно, у ознайомленні з матеріалами справи, підготовці та поданні до суду заяви про забезпечення позову, позовної заяви, відповіді на відзив, відзиву на зустрічну позовну заяву, письмових пояснень, зборі та поданні до суду доказів, участі у судових засіданнях тощо.
Відповідно до п.2 Додаткового договору сторони погодили, що розмір гонорару Виконавця за надання правничої допомоги у справі, що передбачена п. 1 цього Додаткового договору, встановлюється цим Додатковим договором № 01/26 та п. 2.2. Договору про надання правової допомоги № 14/20 від 18.06.2020 не застосовується. 
Згідно п.3 Додаткового договору сторони погодили, що розмір гонорару Виконавця за надання правничої допомоги Клієнту у суді першої інстанції у справі, що передбачена п. 1 цього Додаткового договору становить: ознайомлення із документами Клієнта – 2000,00 грн; підготовка заяви про забезпечення позову – 3000,00 грн; підготовка позовної заяви – 5000,00 грн; підготовка відповіді на відзив – 5000,00 грн; участь у одному судовому засіданні незалежно від його тривалості – 2000,00 грн; надання інших видів правничої допомоги – 2000,00 грн за одну годину надання правничої допомоги.
Сторони погодили, що загальний розмір гонорару за надання правничої допомоги у суді першої інстанції не може перевищувати 20000,00 грн, а у випадку, якщо відповідачем заявлено зустрічний позов і такий позов прийнято до розгляду – не може перевищувати 40000,00 грн.
18.02.2026 сторонами підписано Акт про надану правничу допомогу № 04/26 до Договору про надання правової допомоги № 14/20 від 18.06.2020, відповідно до п. 1 якого Виконавець надав, а Клієнт прийняв у лютому 2026 такі послуги : часткова оплата гонорару за правничу допомогу у справі про стягнення коштів із ФОП Романчук (ознайомлення, заява про забезпечення позову, позовна заява) на суму 10000,00 грн (ознайомлення із документами Клієнта – 2000,00 грн; підготовка заяви про забезпечення позову – 3000,00 грн; - підготовка позовної заяви – 5000,00 грн).
Відповідно до п. 1 Акту про надану правничу допомогу № 07/26 від 21.05.2026 Виконавець, відповідно до Договору про надання правової допомоги № 14/20 від 18.06.2020 надав, а Клієнт прийняв у квітні-травні 2026 послуги на загальну суму 14 000,00 грн, а саме: 
- Часткова оплата гонорару за правничу допомогу у справі № 903/157/26 (участь у судових засіданнях 01.04.2026, 21.04.2026, 20.05.2026) – 6000 грн.
- Ознайомлення із зустрічною позовною заявою та підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву у справі № 903/157/26 – 8000 грн.
Згідно п. 1 Акту про надану правничу допомогу № 10/26 від 25.06.2026 Виконавець, відповідно до Договору про надання правової допомоги № 14/20 від 18.06.2020 надав, а Клієнт прийняв у липні 2026 року послуги на загальну суму 4000,00 грн, а саме: представництво прав та інтересів Клієнта у Господарському суді Волинської області 11.06.2026 та 25.06.2026 у справі № 903/157/26.
Відповідно до п. 1 Акту про надану правничу допомогу № 12/26 від 16.07.2026 Виконавець, відповідно до Договору про надання правової допомоги № 14/20 від 18.06.2020 надав, а Клієнт прийняв у липні 2026 року послуги на загальну суму 6000 грн, а саме:
-Представництво прав та інтересів Клієнта у Господарському суді Волинської області 08.07.2026 та 15.07.2026 у справі № 903/157/26 – 4000,00 грн 
- Підготовка заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 903/157/26 - 2000,00 грн.
Приватним підприємством «Фірма «Сомгіз» платіжними інструкціями № 3845 від 18.02.2026, № 4774 від 29.06.2026 № 4935 від 17.07.2026 №4473 від 22.05.2026 перераховано Адвокатському бюро «Вікторії Бойко» 34000,00 грн за надання правничої допомоги.
Представник ПП «Фірма «Сомгіз» просить стягнути із ФОП Романчука В.Г. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29000,00 грн (без урахування витрат на підготовку заяви про забезпечення позову - 3000 грн та витрат на підготовку заяви про стягнення судових витрат - 2000,00 грн).
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у договорі таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 16.02.2023 у справі № 911/1779/21, від 16.01.2025 у справі № 921/112/24.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 6.35 постанови від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 сформулював висновок про те, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Усталеним у судовій практиці є те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію "реальності" адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію "розумності" їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує і ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Здійснюючи аналіз вказаних вище норм права, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд також неодноразово зазначали таке:
- нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19);
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18);
- у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22);
- витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України (див. п. 6.5 постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2019 у справі № 922/445/19).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Суд також зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126, 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
За загальним правилом розподілу судових витрат, що визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Статтею 126 ГПК України не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті (пункт 146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22), пункт 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Водночас, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.
У зв`язку із наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Крім того, суд, при наданні оцінки послугам з правничої допомоги також врахував, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
При цьому процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідатиме процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 12.12.2024 у справі № 920/882/23(920/234/19), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).
З огляду на викладене, враховуючи розумну необхідність судових витрат для цієї справи, оцінюючи надані юридичні послуги, критерій розумної необхідності судових витрат для конкретної цієї справи, суд вказує таке.
Заявлені стороною позивача за первісним позовом у цій справі витрати щодо ознайомлення із документами Клієнта – 2000,00 грн, підготовка позовної заяви – 5000,00 грн, що заявлені як окремі послуги, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням позовної заяви, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.
Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду №922/1964/21 від 16.11.2022.
У цій частині, обґрунтованою є вимога про відшкодування витрат з надання правничої допомоги щодо «підготовки позовної заяви». Тому, за вказані послуги витрати становлять 5000 грн.
Щодо підготовки відзиву на зустрічну позовну заяву, то суд вважає в цій частині витрати є обґрунтованими в розмірі 3000 грн, оскільки значна частина наведених у відзиві доводів повторює обставини, правові аргументи та нормативне обґрунтування, що містяться у позовній заяві, не потребували аналізу значного обсягу доказів, вивчення додаткової практики чи опрацювання складних правових питань, а відтак не вимагали значних часових затрат, а тому заявлена позивачем вартість підготовки відзиву у розмірі 8000 грн є завищеною та не відповідає критеріям розумності, пропорційності та реальної складності виконаної роботи, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 3000 грн.
Аналізуючи надані адвокатом Бойко В.В. документи про обсяг та зміст правничих послуг, а також доводи заперечень ФОП Романчука В.Г., суд дійшов висновку про обґрунтованість заперечень відповідача в частині надмірності витрат на правничу допомогу, пов`язану з участю в судових засіданнях.
Як вбачається із матеріалів справи, представниця позивача - адвокат Бойко В.В. приймала участь у 7-ми судових засіданнях у справі № 903/157/26, зокрема, 01.04.2026, 21.04.2026, 20.05.2026, 11.06.2026, 25.06.2026, 08.07.2026 та 15.07.2026 (проголошення судового рішення).
Велика Палата Верховного суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 зазначила, що стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, є виправданим, оскільки участь у судовому засіданні не є формальною присутністю в ньому, а супроводжується підготовкою адвоката до цього засідання, витрачанням часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередню участю в судовому засіданні.
При цьому суд зауважує, що хоча судові засідання 01.04.2026, 21.04.2026, 20.05.2026, 11.06.2026, 25.06.2026, 08.07.2026 та 15.07.2026 дійсно відбулися, однак не кожне з них вимагало від представника позивача за первісним позовом рівнозначного обсягу підготовки, аналізу та безпосередньої участі по суті спору.
Так, підготовче засідання 01.04.2026 було відкладено за клопотанням представника відповідача за первісним позовом адвоката Єремова М.С. 
У судовому засіданні 21.04.2026, яке тривало з 11:00 до 11:33 год, вирішувалося питання поновлення строку на подання відзиву відповідачем та прийняття зустрічного позову, у зв`язку з чим судом відкладено підготовче засідання.
У судовому засіданні 20.05.2026, яке тривало з 11:03 до 11:20 год вирішувалися питання підготовчого провадження, за результатами якого судом поставлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.
У судових засіданнях 11.06.2026 (тривалість з 10:36 до 11:42 год), 25.06.2026 (тривалість з 15:26 до 16:35 год) та 08.07.2026 (тривалість з 16:40 до 17:02 год) участь представника позивача Бойко В.В. пов`язана з дослідженням доказів, наданням пояснень по суті спору та участю у судових дебатах.
У судовому засіданні 15.07.2026 представниця позивача за первісним позовом Бойко В.В. була присутня під час проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення, а тому її участь не була пов`язана наданням пояснень по суті позовних вимог чи доводів.
За таких обставин, враховуючи, що судові засідання, у яких брав участь представник ПП «Фірма «Сомгіз», були нетривалими, то попередньо визначений розмір витрат на правничу допомогу за участь у судових засіданнях з розрахунку 2000 грн за кожне із семи засідань не відповідає критеріям пропорційності, розумності та реальної необхідності обсягу наданих послуг.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу за участь у судових засіданнях підлягає зменшенню до 6 000 грн, що є співмірним фактично наданому обсягу правничої допомоги та відповідає критеріям розумності і справедливості.
З огляду на вище викладене, надавши оцінку доказам та аргументам сторін щодо розподілу відповідних витрат, керуючись зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи приписи частини четвертої статті 126 та частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на обсяг виконаних робіт адвокатом Бойко В.В., суд, з урахуванням клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення суми витрат, дійшов висновку про те, що наявні підстави для часткового задоволення заяви ПП «Фірма «Сомгіз», та, відповідно, стягнення з ФОП Романчука В.Г., вказаних витрат у розмірі 14000,00 грн. Відтак, в задоволенні решти заяви щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд відмовляє.
Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з наданими адвокатом послугами.
У рішенні Європейського суду з прав людини справі у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відтак, підсумовуючи усе вищеописане, суд вважає, що такий розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є оптимальним та відповідає критерію необхідності та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, що відповідає вимогам статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та сталій практиці Європейського суду з прав людини.
Керуючись ст. ст. 123, 127, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного підприємства «Фірма «СОМГІЗ» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Романчука Валентина Георгійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Фірма «СОМГІЗ» (79013, Львівська обл., м. Львів, вул. Сахарова, буд. 46 ЄДРПОУ 20810095) 14000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. В іншій частині заяви відмовити.
4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено 30.07.2026.

Суддя Бідюк С. В.