Справа № 161/3412/26 
Провадження № 2/161/3274/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Антіпової Т.А.
за участю секретаря судового засідання Семенової І.М., Остимчук О.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільній частковій власності та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив припинити ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , виплативши їй грошову компенсацію у розмір 493 957 гривень 33 копійки, згідно висновку про вартість об`єкта оцінки ФОП ОСОБА_5 від 16.12.2025 року із депозитного рахунку Луцького міськрайонного суду Волинської області; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, входила й квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги спадкування майна покійного батька, ОСОБА_6 , згідно ст. 1261 ЦК України, є: позивач, як син померлого, ОСОБА_7 , донька померлого, та ОСОБА_2 – дружина померлого.
Під час оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті батька, ОСОБА_6 , у нотаріальній конторі між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грабовською С.М. 25.09.2025 року, реєстровий № 292, згідно якого квартиру успадкував позивач, ОСОБА_3 , розмір частки 2/3, та ОСОБА_2 – розмір частки 1/3. На підставі вищевказаного договору про поділ спадщини йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, посвідчене приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грабовською С.М. 01.10.2025 року, реєстровий номер 300.
Право власності на 2/3 частки квартири зареєстроване за ним в Державному реєстрі речових прав 01.10.2025 року згідно витягу № 445922827.
Відповідно, співвласником іншої 1/3 частки квартири є відповідач – ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грабовською С.М. 01.10.2025 року, реєстровий № 302, право власності якої теж зареєстроване в державному реєстрі речових прав 01.10.2025 року, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 453807275 від 26.11.2025 року.
Дана квартира, згідно технічного паспорту, знаходиться на 4-му поверсі, складається із 3-ох кімнат, загальна площа становить 55,9 кв.м., житлова площа – 40,4 кв.м.
Під час оформлення спадкових прав на квартиру із ОСОБА_2 велись перемовини щодо іншого порядку розподілу спадкового майна після смерті батька, ОСОБА_6 , зокрема, таким чином, щоб квартира залишилася у власності дітей покійного, а у власність ОСОБА_2 пропонувалась земельна ділянка для індивідуального садівництва з будинком, що розташована у с. Веснянка Луцького району Волинської області. Зазначена пропозиція була викликана тим, що квартира є річчю неподільною, а спільне проживання і використання квартири із чужою людиною теж є неможливим.
Посилається на те, що у зв`язку із тим, що частка 1/3 іншого співвласника спадкового майна є малозначною порівняно із належної йому 2/3 частки, тому він, як співвласник більшої частки майни виявив намір звернутися до суду із позовом про позбавлення іншого співвласника частки у квартирі з одночасною виплатою їй грошової компенсації, оскільки вирішити в іншій спосіб це питання є неможливо, в тому числі, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, оскільки відповідач від цього відмовилась, а спільне користування і володіння даною квартирою є неможливим. Додатково посилається на те, що відповідач має на праві власності частку у квартирі, у якій зареєстрована та проживає, тобто має інше житло, де проживає багато років, а тому позбавлення її 1/3 частки у спірній квартирі із виплатою компенсації за її частку, не завдасть їй істотної шкоди. 
Відповідно до висновку судового експерта Згоник Н.М. за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1-02/26 від 11.02.2026 року, виконаного за замовленням позивача, квартира є річчю неподільною та виділ в натурі 1/3 частки ОСОБА_2 в окремий об`єкт є технічно неможливим.
Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки, виконаного ФОП ОСОБА_5 від 16.12.2025 року, ринкова вартість 1/3 частки квартири становить 493 957,33 грн.
Співвласник 1/3 частки квартири – відповідач ОСОБА_2 фактично проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та є її співвласницею, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 453807275 від 26.11.2025 року.
Позивач зазначає про те, що він та відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно та ніколи не проживали, не ведуть спільне господарство, що свідчить про неможливість спільного володіння та користування квартирою.
Таким чином, вважає, що припинення права власності на 1/3 частку відповідача у квартирі не завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона в ньому не проживає, забезпечена іншим житлом, де проживає багато років. Більше того, посилається на те, що розмір частки відповідача є малозначним та технічна можливість здійснити виділ її частки в натурі є неможливою. 
Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.42).
05.03.2026 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 48-52), відповідно до якого  ОСОБА_2 зазначає, що події і факти, викладені в позовній заяві, є неправдивими та не підтвердженими документально. Зазначила, що заперечує щодо задоволення позову. Крім того, в ході підготовчого засідання 16.02.2026 року готова запропонувати позивачу оплатно відмовитися від своєї частки 1/3 на квартиру АДРЕСА_1 .
Крім того, разом із відзивом на позовну заяву відповідач подала клопотання про витребування доказів (а.с.48-52).
16.03.2026 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме, банківської квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН26325СІ від 12.03.2026 року на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду суми у розмірі 493 957,50 грн. з призначенням платежу: «3866709658 ОСОБА_3 , вартість 1/3 частки квартири по АДРЕСА_3 , справа №161/3412/26» (а.с.63-64).
01.04.2026 року відповідачем, ОСОБА_2 , подано до суду клопотання про призначення судової оціночної будівельної експертизи (а.с. 71-72).
03.04.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких сторона позивача вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення (а.с.73-75). 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотаннявідповідача ОСОБА_2  про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення частки у праві спільної часткової власності на квартиру (а.с.108). 
07.04.2026 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про долучення доказів (а.с.110-114).
09.04.2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на пояснення у справі (а.с.115-116).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2026 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення судової оціночної будівельної експертизи, - залишено без задоволення (а.с.125-126).
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.05.2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільній частковій власності та визнання права власності, до судового розгляду по суті (а.с. 133).
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача – адвокат Мозольська О.М. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Додатково долучили до матеріалів справи докази на понесені судові витрати позивача щодо сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн., які також просили стягнути з відповідача.
Відповідач, ОСОБА_2 , також не з`явилась в судове засідання, надала до суду заяву про повне визнання позовних вимог та вимог щодо стягнення з неї судових витрат, зокрема й витрат на правничу допомогу. Погоджується на виплату їй суми компенсації за 1/3 частку спірної квартири в розмірі 493 957,50 грн., які внесені позивачем на депозитний рахунок суду. Окрім цього, просила суд врахувати, що в зв`язку із реєстрацією шлюбу між нею та ОСОБА_8 , її прізвище змінене на « ОСОБА_9 », на підтвердження чого надала суду копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.04.2026 року та копію паспорта громадянина України від 27.05.2026 року.
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши та оцінивши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, з врахуванням визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 16.01.2025 року, актовий запис № 80 (а.с. 9). 
Родинні відносини між померлим ОСОБА_6 та позивачем, ОСОБА_3 , підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_3 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 07.08.2012 року, актовий запис № 2226, де в графі «батько» зазначено « ОСОБА_6 » (а.с. 10). 
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, входила й квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги спадкування майна покійного батька, ОСОБА_6 , згідно ст. 1261 ЦК України, є: позивач, як син померлого, ОСОБА_7 , донька померлого, та ОСОБА_2 – дружина померлого.
Під час оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті батька, ОСОБА_6 , у нотаріальній конторі між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грабовською С.М. 25.09.2025 року, реєстровий № 292, згідно якого квартиру успадкував позивач, ОСОБА_3 , розмір частки 2/3 та ОСОБА_2 – розмір частки 1/3 (а.с. 11-12). 
На підставі вищевказаного договору про поділ спадщини ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, посвідчене приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грабовською С.М. 01.10.2025 року, реєстровий номер 300 (а.с. 13).
Право власності на 2/3 частки квартири зареєстроване за ним в Державному реєстрі речових прав 01.10.2025 року згідно витягу № 445922827 (а.с. 15).
Співвласником іншої 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , є відповідач – ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грабовською С.М. 01.10.2025 року, реєстровий № 302, право власності якої теж зареєстроване в державному реєстрі речових прав 01.10.2025 року, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 453807275 від 26.11.2025 року (а.с. 19-20).
Дана квартира, згідно технічного паспорту, знаходиться на 4-му поверсі, складається із 3-ох кімнат, загальна площа становить 55,9 кв.м., житлова площа – 40,4 кв.м. (а.с. 16-18).
Відповідно до Висновку судового експерта Згоник Н.М. за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1-02/26 від 11.02.2026 року, виконаного за замовленням позивача, квартира є річчю неподільною та виділ в натурі 1/3 частки ОСОБА_2 в окремий об`єкт є технічно неможливим (а.с. 23-33).
Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки, виконаного ФОП ОСОБА_5 від 16.12.2025 року, ринкова вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , становить 493 957,33 грн. (а.с. 22, 76-104).
12.03.2026 року ОСОБА_3 було внесено на депозитний рахунок Луцького міськрайонного суду Волинської області суму в розмірі 493 957,50 грн. з призначенням платежу: «3866709658 ОСОБА_3 , вартість 1/3 частки квартири по АДРЕСА_3 , справа №161/3412/26», що підтверджується банківською квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН26325СІ від 12.03.2026 року (а.с. 64).
22.04.2026 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 22.04.2026 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис № 22 (а.с. 150). 
Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.
За змістом норм ст.ст.355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.
Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Так, правові підстави припинення права співвласника на частку у спільному майні визначені ст.365 ЦК України, аналіз положень якої дає підстави для висновку, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст.365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч.1 цієї статті обставин (зокрема, в п.п.1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (п.4), та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
При цьому, застосування п.4 ч.1 ст.365 ЦК України має тлумачитись таким чином, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Аналогічні наведеним правові висновки викладені у постанові Великої Палати Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі №908/1754/17, постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №760/8958/15-ц, від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17, від 29 січня 2021 року по справі №629/511/17, від 02 березня 2021 року по справі №757/38476/17-ц, від 18 березня 2021 року по справі №759/7798/16-ц.
Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, виконаного ФОП ОСОБА_5 від 16.12.2025 року, ринкова вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , становить 493 957,33 грн. (а.с. 22, 76-104).
Судом встановлено, що позивач спроможній виплатити відповідачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та ним попередньо внесено вартість частки, належної відповідачу, на депозитний рахунок суду в розмірі 493 957,50 грн (згідно даних висновку про вартість майна) (а.с. 64).
Ринкова вартість спірного об`єкта нерухомого майна не спростована іншими належними, достатніми та допустимими доказами, із сумою запропонованої компенсації відповідач погодився в повному обсязі, що підтверджується власноруч написаною заявою відповідача ОСОБА_4 (а.с. 149).
Стаття 365 Цивільного кодексу України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 Цивільного кодексу України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (визнання права).
Набуття права власності позивачем на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 Цивільного кодексу України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 Цивільного кодексу України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21, провадження № 61-18278сво23 дійшов висновку, що за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, право відповідача на таку частку підлягає припиненню. З метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки.
Жодних доказів, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , може завдати істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, а також що це становитиме для нього надмірний тягар, всупереч вимог статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем суду не надано.
З огляду на наведене, припинення права власності на частку спірної квартири в даному випадку не завдають істотної шкоди відповідачу, спільне володіння і користування майном є неможливим.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України), витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Так, позивачем було додано до матеріалів справи квитанцію зі сплати вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 16 963 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 20 копійок (а.с. 36), які, з урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , підлягають стягненню з відповідача. 
Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, представником позивача надано суду копію Договору про надання правничої допомоги № 53-ц/25 від 30.12.2025 року; Акт від 18.05.2026 року приймання-передачі наданих послуг згідно договору № 53-ц/25 про надання правничої допомоги від 30.12.2025 року; квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 20.01.2026 року; 20.02.2026 року; 20.03.2026 року щодо оплати відповідно до договору про надання правничої допомоги від 30.12.2025 року в загальному розмірі 17 000,00 грн., яку оплатив ОСОБА_3 (а.с. 146-148). 
Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000,00 гривень, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті при поданні позову, тобто 2 469,75 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача інші 50 відсотків судового збору в розмірі 2 469,75 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 142, 206, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільній частковій власності та визнання права власності, - задовольнити.
Припинити ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , виплативши їй грошову компенсацію за рахунок коштів, які перебувають на депозитному рахунку Луцького міськрайонного суду Волинської області в розмірі 493 957 (чотириста дев`яносто три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 50 копійок, внесені відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН26325СІ від 12 березня 2026 року з призначенням платежу: «3866709658 ОСОБА_3 , вартість 1/3 частки квартири по АДРЕСА_3 , справа №161/3412/26».
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 469 (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 75 копійок та 16 963 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 20 копійок - вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи.
Повернути позивачу ОСОБА_3 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно квитанції до платіжної інструкції № ПН14075СІ від 10 лютого 2026 року на суму 4 939,50 гривень - що становить 2 469,75 гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 

Повний текст рішення складено 10 липня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області    Т.А. Антіпова