Справа № 761/22494/22
Провадження № 2-др/761/13/26

ДОДАТКОВЕ
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Притула Н.Г., розглянувши заяви представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Махиня Максима Васильовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року під головуванням судді Юзькової О.Л. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) три проценти річних за період з 25.10.2019 по 24.02.2022 у розмірі 117 398 грн. 16 коп., інфляційні втрати за період з 26610.2019 по 24.02.2022 у розмірі 314 173 грн. 62 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 4 315 грн. 71 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
14.11.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Махиня Максима Васильовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн. (справа №761/22494/22, провадження №2-др/761/362/24).
Крім того, в цей же день до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Махиня Максима Васильовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в сумі 41 913,40 грн. (85 625,00*48,95%) (справа №761/22494/22, провадження №2-др/761/361/24).
Вказані заяви були передані судді Юзьковій О.Л. та на підставі протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2026 року надійшли в провадження судді Притули Н.Г
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 28.04.2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Махиня Максима Васильовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу (справа №761/22494/22, провадження №2-др/761/362/24 та заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Махиня Максима Васильовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу (справа №761/22494/22, провадження №2-др/761/361/24) об`єднано в одне провадження, присвоївши загальний номер справи №761/22494/22, провадження №2-др/761/361/24 (на даний час провадження №2-др/761/13/26).
02.06.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на заяви представника відповідачів про ухвалення додаткового рішення, в якому він просить відмовити відповідачам у відшкодуванні судових витрат та при вирішенні питання про розподіл судових витрат застосувати положення частини дев`ятої статті 141 ЦПК України та врахувати, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів та тривалого невиконання ними грошового зобов`язання і судового рішення.
Як зазначено в заяві, насамперед слід врахувати характер спірних правовідносин та причини виникнення даного спору. Підставою для звернення позивача до суду став не будь-який новий спір між сторонами, а тривале невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх договірних зобов`язань щодо повернення суми боргу та невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року у справі № 761/42977/19, яким уже було встановлено наявність боргу перед позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Відповідачем 1 - ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким відповідач отримав значну суму грошових коштів. При цьому Відповідач 2 - ОСОБА_1 (дружина Відповідача 1) надала нотаріально посвідчені згоди як на укладення договору позики так і в подальшому на внесення змін до договору позики, та письмово підтвердила, що отримані кошти використовуються в інтересах сім`ї, та є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, спірне зобов`язання виникло в інтересах сім`ї відповідачів. 
Як вже зазначалось, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року у справі №761/42977/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду, було встановлено наявність заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем та стягнуто відповідні кошти. Саме невиконання цього судового рішення та подальше прострочення виконання грошового зобов`язання стали підставою для подання нового позову про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Отже, даний спір виник виключно через багаторічне невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх обов`язків та судового рішення, що набрало законної сили.
Проте, відповідачі фактично просять покласти на позивача понад 91 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, хоча необхідність звернення до суду була спричинена саме їхньою поведінкою та тривалим ухиленням від виконання грошового зобов`язання.
При цьому, на думку представника, необхідно врахувати, що розгляд позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснювався в межах одного судового провадження, у межах однієї справи, за участю одного представника відповідачів - Махиня М.В. , який здійснював представництво інтересів обох відповідачів. За таких обставин заявлені відповідачами суми витрат не відповідають принципам розумності та співмірності, а також не враховують фактичний обсяг роботи представника, який здійснював представництво інтересів обох відповідачів у межах одного спору.
Також представник відповідачів Махиня М.В. неодноразово не з`являвся на судові засідання, формально подавав заяви про відкладення судових засідань, посилаючись на не отримання процесуальних документів одним із відповідачів, хоча фактично інтереси відповідачів представляв один адвокат. 
Отже, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, яка передбачає особливий (винятковий) порядок розподілу судових витрат, у разі зловживання стороною або її представником процесуальними правами, а також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право відступити від загальних правил розподілу судових витрат та враховувати поведінку сторін і причини виникнення спору.
У даній справі саме неправомірні дії відповідачів призвели до виникнення спору, а саме:
a. отримання значної суми коштів та неповернення їх позивачу;
b. невиконання судового рішення, яке набрало законної сили;
c. тривале прострочення виконання грошового зобов`язання;
d. створення ситуації, за якої позивач був змушений повторно звертатися до суду для захисту свого права;
e. знецінення грошових коштів та інфляційні втрати.
Таким чином, навіть незалежно від результату розгляду окремих позовних вимог, наявні всі передбачені частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України підстави для відмови у задоволенні заяв відповідачів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Також представник зазначив, що суд має враховувати не лише формальний результат розгляду справи, а й принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також причини виникнення спору і поведінку сторін. 
Згідно з положеннями ч.3 ст.270 ЦПК України, оскільки суд вирішує лише питання про судові витрати розгляд заяви проводиться без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали вищезазначеної справи суд вважає за необхідне задовольнити заяви про ухвалення додаткового рішення частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 20.10.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в розмірі 845 397,00 грн., з яких 695 518,22 грн. -інфляційна складова за період з 25.10.2019 року по 30.09.2022 року та 149 878,78 грн. - 3% річних за період з 25.10.2019 року по 18.10.2022 року. 
Ухвалою суду від 28.03.2024 року було задоволено клопотання представника позивача та залучено як співідповідача ОСОБА_1 
Позивач, залучивши до участі у справі ОСОБА_1 , просив стягнути борг солідарно з обох відповідачів та відповідно подав 01.04.2024 року позовну заяву в новій редакції.
Вимоги позову обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 тривалий час не виконує зобов`язання за договором позики від 09.11.2015 року та рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09.09.2021 року (справа №761/42977/19) про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2025 року позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) три проценти річних за період з 25.10.2019 по 24.02.2022 у розмірі 117 398 грн. 16 коп., інфляційні втрати за період з 26610.2019 по 24.02.2022 у розмірі 314 173 грн. 62 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 4 315 грн. 71 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Матеріали справи містять лише короткий текст рішення. Повний текст рішення відсутній.
Крім того, сторони не оскаржували рішення суду від 25.07.2025 року.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості й достовірності відображеної у них інформації.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги №1-11/07/2024 від 11.07.2024 року; копію Додатку 1 до Договору про надання правничої допомоги від 11.07.2024 року, копію акту №1 про надання правничої допомоги від 12.11.2024 року на загальну суму 50 000,00 грн.
Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).
Щодо заяви ОСОБА_1 про відшкодування витра на правничу допомогу суд зазначає наступне.
Надаючи оцінку наведеному переліку та обсягу робіт в Акті №1 від 12.11.2024 року, де викладено найменування виконаних адвокатом робіт та вартість наданих послуг, зокрема зазначено, що на отримання та ознайомлення з позовною заявою в новій редакції та додатками до неї, пошук релевантної судової практики, складання та подання до суду відзиву на позовну заяву, ознайомлення з відповіддю на відзив, складання та подання заперечення на відповідь на відзив адвокат витратив 11,5 години, що становить 28 750,00 грн., варто зазначити, що діюче законодавство є незмінним тривалий час в даній категорії справ та витрачання такої кількості годин на вказаний обсяг роботи є завищеним, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача витрат за вказані роботи в сумі 5 000,00 грн.; 
Вартість послуги - участь представника у судовому засіданні за 4,5 год. становить - 11 250,00 грн., однак матеріали справи не містять журналів судових засідань, тому суд позбавлений можливості встановити присутність представника Ображей Леніни Вадимівни в судових засіданнях, однак суд вважає, що вказана вартість є неспівмірною з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), оскільки не підтверджено перебування представника відповідача 13.08.2024 року три години в приміщенні суду, 29.10.2024 року 1,5 години та 08.11.2024 року - три години, тому приходить до висновку про стягнення з позивача витрат за участь представника ОСОБА_1 у судових засіданнях в загальному розмірі 5 000,00 грн.
Складання проекту Договору про надання правничої допомоги, надсилання Клієнту для підписання та оформлення ордеру на надання правової допомоги не належать до правничої допомоги.
Отже, проаналізувавши зміст перелічених документів, суд дійшов висновку, що відповідачем підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності, однак враховуючи, що позов був задоволений частково (5/6 від заявлених вимог), суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 20 500,00 грн. (24 600,00 грн. / 6 х 5). А тому суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 10 000,00 грн.
В той же час суд не вбачає підстав для застосування до витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 положень ч.9 ст.141 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не брала на себе зобов`язання за договором позики та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09.09.2021 року (справа №761/42977/19) з неї не стягнуто заборгованість за договором позики. 
Щодо заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат, необхідно зазначити наступне.
На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги №1-16/10/2023 від 16.10.2023 року; копію Додатку 1 до Договору про надання правничої допомоги від 16.10.2023 року, копію акту №1 про надання правничої допомоги від 12.11.2024 року на загальну суму 85 625,00 грн.
Представник позивача просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 та стягнення витрат на правничу допомогу на підставі положень ч.9 ст.141 ЦПК України так як саме дії ОСОБА_2 призвели до необхідності звернення до суду з позовом.
Разом з тим, частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.
Зміст вказаної норми свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначила, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.
Визначаючи чи підлягає/не підлягає застосуванню частина дев`ята вказаної статті, у кожному конкретному випадку суд має, першочергово врахувати: що приписи частини дев`ятої статті 141 ЦПК України застосовуються за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, зокрема тривалого невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики та невиконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09.09.2021 року (справа №761/42977/19), суд вважає що саме неналежна поведінка ОСОБА_2 стала підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з цим позовом, а тому на підставі положень ч.9 ст.141 ЦПК України вважає за можливе покласти витрати на правничу допомогу в повному обсязі на ОСОБА_2 , відмовивши в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 140, 141, 259, 270, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Махиня Максима Васильовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Махиня Максима Васильовича про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відхилити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула