Справа №750/17906/25
Провадження №2-о/751/78/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А. О. 
за участю секретаря судового засідання Рак Я.М.

учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 
заінтересована особа – Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради
заінтересована особа – Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області про встановлення факту родинних відносин та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме: визнати, що її онук ОСОБА_1 був фактичним членом сім`ї ОСОБА_1 та що ОСОБА_1 знаходилася на його утриманні аж до його смерті.
Вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , 1945 р.н., отримала сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 №67/6/42 про смерть її онука ОСОБА_1 , відповідно до якого має право на пенсійне забезпечення та соціальні пільги.
З метою отримання статусу члена сім`ї особи, яка загинула при захисті України, ОСОБА_2 звернулася до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, однак отримала відмову через відсутність формального документа, який підтверджував би її перебування на утриманні загиблого онука. Водночас фактично вони проживали однією сім`єю протягом усього життя, а ОСОБА_3 матеріально допомагав бабусі.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився та проживав у АДРЕСА_1 .
У 2002 році, після смерті матері ОСОБА_3 , його вихованням фактично займалася бабуся ОСОБА_1 . Вони постійно проживали разом, вели спільне господарство. Незважаючи на відсутність офіційного статусу опікуна, ОСОБА_2 фактично виконувала обов`язки з утримання та виховання онука. У 2014 році помер і батько ОСОБА_3 , який фактично не брав участі в його вихованні.
Після досягнення повноліття ОСОБА_3 продовжував проживати з бабусею, допомагав їй по господарству та матеріально. Після виходу ОСОБА_4 на пенсію та через зростання витрат на ліки й лікування саме онук фактично забезпечував її та надавав необхідну допомогу. ОСОБА_3 працював зварювальником у м. Чернігові.
30 вересня 2023 року ОСОБА_3 добровільно пішов на військову службу та став на захист України. Перебуваючи на фронті, він продовжував підтримувати бабусю матеріально, передаючи їй кошти через знайомих та сусідку.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер у госпіталі від поранень, отриманих внаслідок ворожого обстрілу. ОСОБА_2 поховала онука у м. Чернігові та після його смерті залишилася без необхідної матеріальної підтримки.
З метою отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та відповідної соціальної ОСОБА_5 звернулася до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та Чернігівського ТЦК. Від ТЦК відповіді не надійшло, а Департамент відмовив у наданні статусу, посилаючись на те, що вона формально не належить до осіб, визначених ч. 4 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
У зв`язку з цим ОСОБА_2 звертається до суду з метою встановлення факту її проживання однією сім`єю із загиблим онуком, перебування на його утриманні та визнання її членом сім`ї загиблого Захисника України для реалізації права на передбачені законом соціальні гарантії.
Ухвалою суду від 03.02.2026 року провадження у справі відкрито за правилами окремого провадження.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 01.04.2026 року залучив до участі у справі Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області.
05.05.2026 року до суду надійшла заява представника ГУ ПФУ в Чернігівській області, у якій зазначено, що Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особами, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, є особи, які перебували на його повному утриманні або отримували від нього допомогу, що була постійним і основним джерелом засобів до існування. Заявниця не належить до переліку членів сім`ї, визначеного ч. 2 ст. 36 зазначеного Закону. Сам факт спільного проживання та ведення спільного побуту не підтверджує перебування на утриманні. Матеріали справи не містять належних доказів відсутності у Заявниці власних доходів чи неможливості самостійного матеріального забезпечення. Надані пояснення та показання свідків документально не підтверджені та самі по собі не є достатніми для встановлення факту перебування на утриманні. Враховуючи викладене, факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджений.
В судовому засіданні представник заявника просив задовольнити заяву.
В судове засідання заінтересована особа Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради області не з`явилися, проте надали заяву про розгляд справи без їх участі.
В судове засідання заінтересована особа Головне управління пенсійного фонду України у Чернігівській області не з`явилися, проте у вищевказаній заяві просили про розгляд справи без їх участі.
Свідок ОСОБА_6 вказала, що ОСОБА_1 та її онук ОСОБА_1 перебували у родинних відносинах, вели спільний побут. Онук регулярно перераховував грошові кошти від 9 до 10 тисяч гривень після того, як був мобілізований. 
Свідок ОСОБА_7 сказала, що є сусідкою заявниці, знає її дуже довго. Батько ОСОБА_8 помер коли ОСОБА_3 було приблизно 10 років, у подальшому фактичним вихованням займалася бабуся ОСОБА_1 . Бабусю утримував ї онук, працював зварником до моменту мобілізації. Кілька разів на місяць давав гроші на утримання, до 10 тисяч гривень кожного місяця. Гроші пересилав на картку ОСОБА_7 , яка в подальшому купувала продукти та все необхідне для ОСОБА_1 . ОСОБА_3 був мобілізований в 2023, після чого продовжував надавати матеріальну допомогу. 
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні вказала, що загиблому ОСОБА_3 доводиться знайомою, свого часу працювали разом. ОСОБА_3 з дитинства ростила бабуся, із якою проживали разом. ОСОБА_3 періодично перераховував кошти бабусі, про що розповідав свідку, а також давав кошти готівкою в присутності свідка. 
Свідок ОСОБА_10 повідомила, що близько двадцяти років перебуває в дружніх відносинах із ОСОБА_1 . ОСОБА_11 вислав сусідці грошові кошти на утримання бабусі, які в подальшому використовувалися для придбання продуктів та всього необхідного. 
У судовому засіданні 21.08.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, призначивши оголошення судового рішення на 31.08.2026 на 16 год 40 хв. 
Суд, дослідивши матеріали заяви, заяви заінтересованих осіб, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є онуком ОСОБА_1 . Його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а батько – у червні 2014 року. Після смерті матері вихованням ОСОБА_3 фактично займалася його бабуся, з якою він проживав однією сім`єю.
Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_1 став на захист Держави.
Згідно сповіщення №42 сім`ї померлого(загиблого) військовослужбовця від ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , під час виконання бойового завдання отримав поранення, внаслідок якого помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в КНП «Немирівська міська лікарня».
З метою отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та відповідної соціальної допомоги ОСОБА_2 звернулася до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та Чернігівського ТЦК. 
Департамент відмовив у наданні статусу, посилаючись на те, що вона формально не належить до осіб, визначених ч. 4 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать, зокрема, батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге; визначені законом категорії дітей, а також утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
При цьому баба або дід загиблого Захисника України як окрема категорія членів сім`ї зазначеною нормою не визначені. Тому набуття бабусею статусу члена сім`ї загиблого Захисника у даному випадку можливе лише за умови доведення належності її до іншої передбаченої законом категорії, а саме до утриманців загиблого, які мають право на відповідне пенсійне забезпечення.
Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, є, зокрема, непрацездатні батько, мати, дід та баба за прямою лінією спорідненості – за наявності передбачених законом умов.
Частиною третьою статті 36 цього Закону передбачено, що члени сім`ї вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, якщо вони перебували на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Таким чином, для встановлення юридично значущого факту перебування заявниці на утриманні померлого необхідно встановити не лише факт надання їй онуком матеріальної допомоги, а й те, що така допомога була для заявниці постійним та основним джерелом засобів до існування, тобто фактично визначала її матеріальне забезпечення.
Натомість сам факт отримання від онука грошової чи іншої матеріальної допомоги не свідчить безумовно про перебування особи на утриманні та не замінює необхідності встановлення визначених законом умов такого утримання.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17 , згідно якої повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Також, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 листопада 2025 року у справі № 644/1574/23, згідно із якою факт перебування фізичної особи на утриманні померлого також має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Відповідно до пунктів 79 та 86 постанови Верховного Суду від 08.05.2026 у справі № 703/6033/24 наведено такий правовий висновок: постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Відтак, відмову у задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні онука апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши надані свідками покази та надавши їм належну оцінку, обґрунтовував тим, що заявниця, звертаючись до суду, не надала достовірних та переконливих доказів на підтвердження факту перебування на повному утриманні онука, одержання від нього допомоги, яка була б саме постійним і основним джерелом засобів для існування, а доводи касаційної скарги не спростовують такого висновку суду апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 102 постанови Верховного Суду від 18.03.2026 у справі № 180/1226/25 наведено наступний висновок: на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів [наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото / відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру)], які зумовлють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як убачається з матеріалів справи, заявницею не надано належних та достатніх доказів, які б дозволили встановити розмір її власних доходів, їх співвідношення з доходами померлого, регулярність та розмір матеріальної допомоги, що надавалася онуком, а також те, що саме така допомога була постійним і основним джерелом засобів до її існування.
Доказове обґрунтування вимог заяви базується лише на показаннях свідків, які не можуть бути достатніми доказами для встановлення факту перебування особи на утриманні за відсутності інших належних та достовірних доказів перебування особи на утриманні. 
На підтвердження факту перебування на утриманні особи заявником надано скріншоти з месенджера «Вайбер», на яких зафіксовано листування між свідком ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . З даного листування вбачається один факт перерахування грошових коштів на картку свідка в сумі 9000 гривень. Однак із листування вбачається, що дані кошти ОСОБА_12 перевів свідку з метою зберігання, однак зазначив, що з них можна брати кошти на придбання їжі для бабусі. 
Також з скріншотів листування вбачається факт перерахування грошових коштів в сумі 1000 гривень для бабусі ОСОБА_1 .
Однак суд не може визнати дані факти перерахування грошових коштів такими, що є достатніми для висновку про саме систематичний характер надання грошової допомоги, і що така допомога була основним джерелом забезпечення потреб ОСОБА_1 .
Із виписки з карткового рахунку ОСОБА_7 (а.с. 4 – 6) вбачається факт перерахування грошових коштів в сумі 1000 грн 30.03.24. 
Щодо перерахування грошових коштів в сумі 9000 двома платежами 6694 грн 14 коп та 2313 грн 86 коп. 05.05.2024, на які учасники в ході розгляду справи посилалися як на підтвердження перерахування грошових коштів ОСОБА_8 слід зазначити, що дані твердження не співпадають із вказаними у виписці призначеннями платежів (безготівкове зарахування на рахунок пенсії та безготівкове зарахування на рахунок субсидії).
Також в матеріалах справи міститься виписка з карткового рахунку ОСОБА_7 за період 14.02.2024 – 17.02.2024, однак з її змісту не вбачається можливим встановити наявність перерахувань коштів від онука на користь ОСОБА_1 .
Отже, вказані виписки не дають підстав вважати, що заявниця перебувала на утриманні ОСОБА_8 .
Допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили беззаперечно факт наявності єдиного доходу для проживання заявниці виключно допомогу, яку надавав їй померлий онук, відповідно, що його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування заявниці.
За таких обставин показання свідків суд не бере до уваги, оскільки вони носять загальний характер та самі по собі без підтвердження іншими доказами, не можуть бути підставою для висновку про встановлення факту перебування заявниці на утриманні онука.
При цьому встановлення факту спільного проживання заявниці з онуком однією сім`єю без одночасного встановлення факту її перебування на його утриманні не створює для заявниці передбачених статтею 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» правових наслідків, оскільки бабуся загиблого Захисника не віднесена цією нормою до самостійної категорії членів сім`ї загиблого.
Суд не вправі розширювати визначений законом перелік членів сімей загиблих Захисників і Захисниць України або надавати статус члена сім`ї виключно з огляду на фактичні сімейні відносини, якщо відповідні юридичні наслідки прямо не передбачені законом.
Таким чином, з огляду на те, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не підтверджено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_1 у розумінні законодавства про пенсійне забезпечення, а сам факт родинного зв`язку та спільного проживання не є достатньою правовою підставою для набуття нею статусу члена сім`ї загиблого Захисника України, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.
Сам же факт існування родинних відносин між бабусею ОСОБА_1 та загиблим онуком ОСОБА_1 в загальному розумінні ніким не оспорюється, заявник не посилається на неможливість його доведення в документальному порядку, а отже - в даному випадку не вимагає окремого підтвердження шляхом постановлення рішення в межах окремого провадження. 
За таких обставин у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні загиблого онука - слід відмовити.
Керуючись ст.ст.2, 4, 13, 19, 76-82, 89, 141, 263-265, 267, 268, 273, 293, 294, 315-319, 351-352, 354 ЦПК України, суд, -
Ухвалив:
У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області про встановлення факту родинних відносин - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
Повний текст рішення складено 31 серпня 2026 року.

ОСОБА_13 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), 
заінтересована особа - Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради (місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19, код ЄДРПОУ 43649464),
Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-А, код ЄДРПОУ 21390940),

Суддя А.О. Діденко