20 липня 2026 року

Справа № 642/4536/26
Провадження № 3/642/984/26
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 липня 2026 року        м. Харків
Суддя Холодногірського районного суду м. Харкова Гримайло А.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли до суду з Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП у відношенні
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2, ч. 1 ст.130, ч. 3 ст.126 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В:

10.06.2026 до Холодногірського районного суду м. Харкова надійшли адміністративні матеріали із Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за ч.1 ст.122-2, ч. 1 ст.130, ч. 3 ст.126 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №679930 від 30 травня 2026 року, 30.05.2026 о 23.00 год. в м. Харкові по вул. Холодногірська, 69 водій  ОСОБА_1 , керуючи т.з. KIA, н.з. НОМЕР_2 не виконав законну вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору та неодноразові законні вимоги про зупинку за допомогою гучномовця, чим порушив вимоги п. 2.4, 8.9 б ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
Також, 30.05.2026 о 23.00 год. в м. Харкові по вул. Холодногірська, 69 водій  ОСОБА_1 , керував т.з. KIA, н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager, останній відмовився. Також було запропоновано проїхати до лікаря-нарколога за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18 А для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, останній також відмовився. 
Своїми діями водій  ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Відносно  ОСОБА_1 складено протокол серії ЕПР 1 №679893 від 30.05.2026 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 679918 від 30.05.2026 вбачається, що 30.05.2026 о 23.00 год. в м. Харкові по вул. Холодногірська, 69 керував т.з. KIA, н.з. НОМЕР_2 водій  ОСОБА_1 стосовно якого встановлено примусове обмеження у праві керування ТЗ (номер виконавчого провадження 76823226 від 21.01.2025, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника управі керування транспортними засобами від 26.03.2026). Вказаними діями  ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Постановою Холодногірського районного суду м. Харкова від 08.07.2026 об`єднано в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відносно  ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином - шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, а також шляхом розміщення повідомлення про виклик на веб-сайті «Судова влада України». 
Поштова кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
В судове засідання правопорушник не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, хоча йому достеменно було відомо про знаходження справи у провадженні Холодногірського районного суду м. Харкова, про це повідомляли його працівники поліції під час складання протоколу, що зафіксовано на відеозаписі. 
В рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
З огляду на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, була обізнана про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить відмітка у ньому про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться за сповіщенням суду, не вживала заходів для явки до суду, не подавала письмових заперечень проти протоколу, її поведінка може свідчити про свідоме затягування розгляду справи з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП.
Враховуючи викладене, а також те, що законом передбачений скорочений термін притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, 126 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності  ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів. Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст.ст. 122-2, 126, 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суд, дослідивши письмові матеріали та переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, приходить до наступного.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно дост.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 245 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 №11 „Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де зазначено, що згідно зі ст. 245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Щодо адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 122-2 КУпАП, суд зазначає наступне.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №679930 від 30 травня 2026 року, 30.05.2026 о 23.00 год. в м. Харкові по вул. Холодногірська, 69 водій ОСОБА_1 , керуючи т.з. KIA, н.з. НОМЕР_2 не виконав законну вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору та неодноразові законні вимоги про зупинку за допомогою гучномовця, чим порушив вимоги п. 2.4, 8.9 б ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
Згідно п. 3,11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року №3353-XII «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 1 статті 122-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Пунктом 2.4 ПДР України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися.
Відповідно до пункту 8.9 б Правил дорожнього руху вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Факт правопорушень підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №679930 від 30 травня 2026 року; рапортом та відеозаписом, на якому зафіксовано вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору, гучномовця та факт невиконання вимоги поліцейського на зупинку.
Письмових пояснень ОСОБА_1 не надав. 
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейськими дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП.
Таким чином вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 КУпАП доведена у повному обсязі.
Щодо адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, суд зазначає наступне.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 679918 від 30.05.2026 вбачається, що 30.05.2026 о 23.00 год. в м. Харкові по вул. Холодногірська, 69 керував т.з. KIA, н.з. НОМЕР_2 водій  ОСОБА_1 стосовно якого встановлено примусове обмеження у праві керування ТЗ (номер виконавчого провадження 76823226 від 21.01.2025, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника управі керування транспортними засобами від 26.03.2026). Вказаними діями  ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Положеннями ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить, зокрема, вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. 
Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Обставини вчинення правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 679918 від 30.05.2026, постановою головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ярошенка В.В. у виконавчому провадженні №76823226 від 26.03.2026 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами – до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, рапортом, довідкою інспектора ВАП УПП в Харківській області, дисками з відеозаписами.
Зокрема з постанови державного виконавця вбачається, що 21.01.2025 відкрите виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Жовтневого районного суду м.Харкова №639/3111/24 виданого 28.08.2024. 
Факт необізнаності особи про прийняте державним виконавцем тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом не є підставою для виправдання особи. Так,  ОСОБА_1 знав про наявність у нього дитини, яку він зобов`язаний утримувати. Він також знав про борг і його розмір зі сплати аліментів. 
Згідно виконавчого листа  ОСОБА_1 має сплачувати аліменти на користь  ОСОБА_2 на утримання сина, за період з 30.05.2024 по 26.03.2026 заборгованість по виконавчому листу становить 85000,00 грн. Тому встановлено обмеження до погашення заборгованості.
Суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.126 КУпАП.
Щодо адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд зазначає наступне.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.9А ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року
Згідно ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд особи, яка керує транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).
Так згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Пунктом 1 розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно із п. 8, 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
Згідно з п. 4 розділу ІI Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Відповідно до п. 5 розділу ІI Інструкції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Згідно з пунктом 7 розділу ІI Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
У відповідності з п. 9 Розділу ІІ вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ № 1452/7356 від 09.11.2015 року (Далі Інструкція), яка є спеціальним нормативним актом, що регулює питання виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Виходячи із системного аналізу п. 9 розділу ІІ Інструкції необхідність доставлення особи до закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду пов`язана з особливістю організму людини, внаслідок хімічних реакцій в якому зі спливом часу зменшується концентрація як алкоголю так і наркотичних засобів, що призводить до неможливості встановлення їх фактичного стану особи саме на момент виявлення ознак сп`яніння, що є основною метою проведення огляду на стан сп`яніння. 
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Згідно абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду роз`яснено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. 
Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли автомобіль почав рухатись.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції , а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.
А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом.
Згідно протоколу серії ЕПР 1 №679893, 30.05.2026 о 23.00 год. в м. Харкові по вул. Холодногірська, 69 водій  ОСОБА_1 , керував т.з. KIA, н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager, останній відмовився. Також було запропоновано проїхати до лікаря-нарколога за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18 А для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, останній також відмовився. 
Дії водія  ОСОБА_1 співробітниками УПП в м. Харкові правопорушення ним п.2.5 ПДР України кваліфіковані вірно, так як згідно з п.2.5 ПДР - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейськими дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції.
Отже, в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про повну доведеність вини  ОСОБА_1 , яка підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР679893 від 30.05.2026;
- довідкою, що згідно облікових даних НАІС ДДАІ ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_3 видане ТСЦ6342 з 10.01.2018 по 10.01.2048;
- відеозаписами з місця події від 30.05.2026;
- рапортом, згідно якого, 30.05.2026 під час патрулювання Холодногірського району за адресою м.харків, вул. Холодногірська бля буд.29 екіпажем 3102 згідно ч. 1 п.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено ТЗ KIA, н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є діючим віськовослужбовцем, та згідно бази ІПНП знаходиться в «СЗЧ» від 27.05.2026, ініціатор в/ч ОСОБА_3 ,. Також під час спілкування у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager, та в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18 А водій відмовився. За даним фактом було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водія відсторонено від керування транспортними засобами;
- відеозаписами з бодікамер поліцейського 470895, 475947, 470927 від 30.05.2026 та відеозаписом з відеореєстратора від 30.05.2026;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до закладу охорони здоров`я за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18 А від 30.05.2026, від проходження якого  ОСОБА_1 відмовився.
Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
На відеозаписі з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції долученого до матеріалів справи зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу KIA, н.з. НОМЕР_2 . З долучених відеозаписів встановлено перебування за кермом ОСОБА_1 .
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за цією статтею Кодексу не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Реалізувавши своє право керувати автомобілем, останній тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
ТЗ було зупинено на підставі того, що його номерні знаки погнуті, про причини зупинки повідомлено водія (22 год. 44 хв. 17 с., 22 год. 49 хв. 05 с.)
На відеозаписі подій від 30.05.2026, долученого до матеріалів справи, відображено, що у зв`язку з виявленими під час спілкування з ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, працівником поліції неодноразово було запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager Alkotest  або в медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ», у лікаря-нарколога за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18 (22 год. 49 хв. 25 с., 22 год 51 хв. 43с.). 
Крім того, роз`яснено що у разі відмови пройти такий огляд, відносно ОСОБА_1 буде складено протокол за відмову від проходження огляду за ч.1 ст. 130 КУпАП.
На вказану пропозицію ОСОБА_1 зазначив, що буде проходити огляд лише вдома, постійно вимагаючи відвезти його додому (22 год. 49хв. 26с., 22 год.51 хв.45с.)
Після чого працівник поліції роз`яснив порядок проходження огляду на місці зупинки ТЗ, відкрив гігієнічно запакований мундштук, приєднав до газоаналізатора Драгер, повідомив про відсутність в трубці алкоголю та вкотре запропонував продути драгер, на що ОСОБА_1 не реагував, зазначивши лише, що – «йому треба, аби працівники поліції оформили протокол, бо він перебуває у стані алкогольного сп`яніння»(23 год. 13хв. 40с.), при цьому постійно повторюючи щоб його відвезли додому.
Згідно положень ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. В даному випадку  ОСОБА_1 не висловлював свою незгоду на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, однак при цьому його слова, дії, поведінка свідчили про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Суд також бере до уваги, що  ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки та маючи ознаки алкогольного сп`яніння, повинен був на законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, але цього не зробив, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Належить також врахувати, що у матеріалах справи наявні відомості про отримання  ОСОБА_1 посвідчення водія, що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому суд дійшов висновку, що  ОСОБА_1 повинен знати вимоги п. 2.5 ПДР України.
Крім того, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим у  ОСОБА_1 не було об`єктивних підстав для відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.
Отже, суд вбачає, що  ОСОБА_1 свідомо ігнорував Правила дорожнього руху, що також свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП.
Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що  ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Разом з цим, належить також зазначити, що наявність ознак алкогольного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані такого сп`яніння.
Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відбувається за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, що і було запропоновано  ОСОБА_1 .
Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б водію пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в медичній установі у встановленому порядку.
Отже, волевиявлення ОСОБА_1 як водія транспортного засобу, на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у передбаченому законом порядку в медичному закладі було добровільним та усвідомленим.
Також, водій після оформлення адміністративних матеріалів, у випадку незгоди з результатами огляду, міг самостійно пройти медичний огляд у вибраному ним закладі, але цього не зробив та медичний висновок суду не надав. 
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формах. Таким чином норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) - ПДР не містять.
При цьому, у разі відмови/ухилення водія від проходження огляду у встановленому законом порядку, правоохоронці позбавлені процесуальної можливості застосовувати відносно водія заходи примусу, спрямовані на проведення такого огляду на місці чи доставлення особи до закладу охорони здоров`я.
До того ж, з відеозапису не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо примушення водія до відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
Дослідивши відеозапис, суд дійшов висновку, що працівниками поліції було дотримано всі законні вимоги щодо їх дій при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , порушень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції – з переглянутого відеозапису виявлено не було.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Враховуючи викладене, в діях водія  ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 3 ст. 126 КУпАП, та ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника за скоєне ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Відповідно до ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
Відповідно до пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому, крім іншого, зазначено, що суди не вправі застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Пункт 1.10 ПДР України містить визначення водія, відповідно до якого водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до довідки облікових даних ІПНП  ОСОБА_1  отримував посвідчення водія НОМЕР_3 .
При вирішення питання про накладення адміністративного стягнення, відповідно до положень статті 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь вини, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, у зв`язку із чим суд вважає можливим накласти на порушника  ОСОБА_1  адміністративне стягнення:
- за частиною 3 статті 126 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці;
- за частиною 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить – 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік;
- за частиною 1 статті 122-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 9 (дев`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) гривні.
Відповідно до положень частини другої статті 36 КУпАП суд доходить висновку, що остаточно на  ОСОБА_1  слід накласти стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить – 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Вважаю, що дане стягнення буде достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, з  ОСОБА_1  на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Керуючись статтями 23, 33, 36, 40-1, частиною третьою статті 130, 245, 251, 283, 284, 285, 289, 294 КУпАП, суд –

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить – 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 визнати винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 9 (дев`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) гривні.
Згідно положень ст. 36 КУпАП, остаточно призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить – 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Реквізити для сплати штрафу (код ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу адміністративне стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху).
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).
Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а у разі оскарження такої постанови – ні пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Про сплату штрафу та судового збору в обов`язковому порядку повідомити суд, надавши оригінали квитанцій безпосередньо до суду, або надіславши їх на адресу суду будь-яким сервісом поштового зв`язку, або на електронну адресу суду inbox@ln.hr.court.gov.ua.
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу: за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
•подвійний розмір штрафу 
Виконання постанови в частині адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів покласти на Управління патрульної поліції у м. Харкові.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя А.М. Гримайло