ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6822/26 Справа № 202/3168/21 | | Головуючий у першій інстанції: Бєльченко Л. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпра у складі судді Бєльченко Л.А. від 26 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, треті особи – Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, Перша кам`янська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,– 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. За час життя ОСОБА_4 і його дружині ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження № 3/1863-98, на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 . 25.01.2007 року він звернувся із заявою до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 13.03.2007 року аналогічну заяву було подано до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори його братом ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача - ОСОБА_6 19.04.2019 року позивач звернувся до Першої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після брата. Нотаріальною конторою йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_6 . Але на частину квартири АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 і після смерті брата ОСОБА_6 , який за життя прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , він не отримав. Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою і Першою кам`янською державною нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вказаної квартири, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру дійсно в нього відсутнє, а дублікат свідоцтва отримати неможливо. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька і спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата; інших спадкоємців після батька і брата, окрім нього (позивача), немає. Тому ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 (1/6 частка) і після смерті брата ОСОБА_6 (1/6 частка) загалом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 26 серпня 2021 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після смерті ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яку не було залучено до участі у справі, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_4 (батько позивача) та ОСОБА_5 за життя на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.07.1998 року згідно з розпорядженням Виконкому міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська №3/1863-98 (а.с. 23-24, 100, 181). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтв про народження позивача серії НОМЕР_1 від 07.02.1970 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.01.2007, виданого Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області (а.с. 29, 64, 65). 
Згідно з копією витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №8175627 від 25.01.2007, за життя ОСОБА_4 заповіту не склав (а.с. 96). 
Відповідно до повної копії спадкової справи №52/04а, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк звернулись 25.01.2007 позивач (а.с. 95) та 13.03.2007 - брат позивача ОСОБА_6 (а.с. 97 зворот).
На час смерті місце проживання ОСОБА_4 було зареєстроване за адресою по АДРЕСА_3 ; разом з ним була зареєстрована дружина - ОСОБА_5 , що підтверджується копією листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 21.02.2020 (а.с. 102). 
Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 05.02.2021 року ОСОБА_3 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 після ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 114). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (дружина батька позивача) (а.с.28, 176). 
За життя ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. за реєстровим №871, згідно змісту якого все своє майно вона заповідала ОСОБА_1 (а.с. 182). 
23 травня 2011 року ОСОБА_1 у встановлений шестимісячний строк звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 166). 
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача - ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18.10.2018, а також копіями свідоцтв про народження позивача та його брата ОСОБА_7 (а.с. 61 зворот, 64). 
Згідно повної копії спадкової справи №803/2018, заведеної Першою кам`янською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою про прийняття спадщини після смерті брата 16.11.2018 року звернувся позивач (а.с. 59 зворот). 
На момент смерті ОСОБА_6 був зареєстрований по АДРЕСА_4 ; разом з ним був зареєстрований позивач, що підтверджується копією довідки ТОВ "ЄРЦ КП №1/34204 від 07.11.2018, а також копією паспорту позивача серії НОМЕР_4 від 12.12.2014 (а.с. 9-11, 62). 
19.04.2019 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори на ім`я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №1-751 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 76). 
Постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори від 29.11.2019 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1 після брата ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 87). 
Відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 06.05.2019 №6573 вбачається, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1998 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядження № 3/1863-98 (а.с.32, 165). 
Право власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване 21.09.2009 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу із вказаного Реєстру №23909839 від 21.09.2009 та відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №3194535 від 18.08.2026 (а.с. 162). 
ОСОБА_3 звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Перша кам`янська державна нотаріальна контора, Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року у цивільній справі № 202/234/20 вказаний позов залишено без розгляду (а.с. 186-187). 
У даній справі спірними є правовідносини щодо спадкування за законом позивачем частки квартири АДРЕСА_1 після свого батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після свого брата - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому застосуванню підлягають норми діючого Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV, який набрав чинності 01.01.2004. 
Відповідно до статтей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
За положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). 
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). 
Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). 
Відповідно до підпунктів 4.14, 4.17, 4.18, пункту 4 глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.
За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. 
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).
Визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є належним способом захисту прав спадкоємця, якщо вбачаються перешкоди в оформленні його спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19. 
Батьку позивача - ОСОБА_4 за життя належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, є його сини ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_6 (у встановлений строк звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини), а також його дружина ОСОБА_5 , яка проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Таким чином, кожен зі спадкоємців першої черги успадкував у рівних частках належну ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , тобто по 1/6 частині. 
Враховуючи, що постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 05.02.2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири після батька, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на це нерухоме майно, наявні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Брат позивача - ОСОБА_6 після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину у вигляді 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. Після його смерті спадщину прийняв позивач, який 16.11.2018 року звернувся до Першої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
19.04.2019 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_6 . Водночас постановою державного нотаріуса від 29.11.2019 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1 після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вказане нерухоме майно. 
Таким чином, оскільки ОСОБА_6 за життя прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 увійшла належна йому 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 . 
Враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та прийняття спадщини позивачем після свого брата - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , наявні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та ухвалення рішення судом першої інстанції).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц). 
При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 
Такі висновки відповідають правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року №697/2052/17-ц. 
За змістом частини 1 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. 
З урахуванням викладеного, колегія дійшла висновку, що належним відповідачем у даній справі є саме територіальна громада за місцезнаходженням спірного нерухомого майна, в особі Дніпровської міської ради, зважаючи на те, що у позивача відсутній спір з апелянткою щодо спадкування за законом позивачем 1/6 частки у праві на квартиру після батька та 1/6 частки після брата, про що також зазначено нижче. 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Судова практика Верховного Суду послідовно виходить із того, що судове рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їхні процесуальні права (подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.08.2024 у справі № 914/2444/23, від 12.02.2019 у справі № 908/1141/15-г, від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, від 27.02.2019 у справі № 910/21894/16, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17). 
Особа, яка звертається з апеляційною скаргою, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та/або обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
Отже, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням. Такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. 
Тобто, вирішальним для відкриття апеляційного провадження та перегляду справи за скаргою такої особи є наявність безпосереднього правового зв`язку між оскаржуваним судовим рішенням та правами скаржника. Судове рішення має безпосередньо впливати на права та обов`язки такої особи. 
У разі, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги. Про зазначене виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 921/730/13.
Згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України і практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Brumarescu v. Romania", "Желтяков проти України"), жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового до виконання рішення суду лише з метою домогтися повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок, а не для нового розгляду справи по суті за ініціативою неналежного суб`єкта. 
Зі змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогами про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину вказаної квартири після смерті батька ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та на 1/6 частину цієї квартири після смерті брата ОСОБА_6 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Вимоги щодо майна, яке належало за життя ОСОБА_5 (1/2 + 1/6 = 2/3 вказаної вище квартири), позивачем не заявлені; заповіт ОСОБА_5 позивач не оспорює, не претендує на майно, яке успадковане апелянткою за вказаним заповітом, тобто на 2/3 частки у праві на квартири АДРЕСА_1 . Ні позивач (який успадкував за законом 1/6 + 1/6 = 1/3 частку у праві на квартири), ні апелянтка (яка успадкувала за заповітом інші 1/2 + 1/6 = 2/3 частки у праві на квартиру) не оспорюють розмір зазначених часток, не мають спору між собою щодо права на спадкове майно чи розміру часток у вказаній спадковій квартирі. Викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, поясненнями представників кожної із сторін у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, протоколом та звукозаписом судового засідання. 
Колегія наголошує, що оскаржуваним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 26 серпня 2021 року, яке ухвалене у межах заявлених позовних вимог, питання про виділ частки з майна в натурі, про поділ, про встановлення порядку користування квартирою не вирішувались, а у резолютивній частині рішення висновків щодо прав чи обов`язків ОСОБА_1 безпосередньо не міститься. 
Згідно зі змістом апеляційної скарги та пояснень представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , наданих у судовому засіданні апеляційного суду 19 серпня 2026 року, ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом від 10.11.2008 року після ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не претендує на ті частки спадкової квартири, які за законом спадкує позивач після смерті свого батька ОСОБА_4 та брата ОСОБА_6 і право на які є предметом спору у даній справі, однак зазначає, що ухвалення оскаржуваного рішення без залучення апелянтки до участі у справі і без виклику у судове засідання місцевого суду є неправильним, оскільки стосується її (апелянтки) прав і законних інтересів як власника неоспорюваної частки у праві на квартиру (2/3). 
Згідно зі статтями 355, 368, 369 Цивільного кодексу України співвласники майна володіють і користуються ним спільно, а розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Виходячи з викладеного, враховуючи обставини, обгрунтування та предмет позову, - місцевий суд правильно визначив належним відповідачем Дніпровську міську раду, однак безпідставно не залучив ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та не повідомив її про розгляд даної справи. 
У зв`язку з наведеним вище, враховуючи відсутність між позивачем та апелянткою спору про право, встановивши безпідставне незалучення апелянтки до участі у справі у статусі третьої особи, враховуючи положення п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України щодо обов”язкової підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції, - апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – задовольнити частково. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 26 серпня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги  ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді           О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк