Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
| 638/9671/24 2/610/27/2026 13 липня 2026 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: Стригуненка В.М.
за участю 
секретаря: Ворони І.О., 

розглянувши у місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Донецька селищна рада Ізюмського району Харківської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, 

в с т а н о в и в:

Представник позивача - адвокат Лукинюк В.В. просить визначити позивачу додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_7 . Позивач є спадкоємцем за законом на майно померлого, яке складається з земельної ділянки, кадастровий номер 6320286000:03:000:1003, розташовану в с-щі П`ятигірське Ізюмського району Харківської області.
На обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини вказує, що позивач вчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачені законом строки через стан свого здоров`я. Так, позивач має статус інваліда з дитинства ІІІ групи, його стан здоров`я потребує постійного стаціонарного обстеження та лікування. У зв`язку з чим у 2023 році знаходився декілька разів на стаціонарному лікуванні та проходив огляд МСЕК. Крім того, позивач зі своїм батьком не спілкувався та родинних стосунків не підтримував з 2017 року (з моменту укладення ним шлюбу з ОСОБА_4 ), при цьому проживав в іншій області, на великій відстані від місця проживання батька. Все це призвело до того, що про смерть батька позивач дізнався вже після спливу шестимісячного строку і об`єктивно не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у визначений законодавством строк. З цієї причини у квітні 2024 року приватним нотаріусом за його зверненням йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті батька. Також просив врахувати те, що позивач є повнолітньою непрацездатною дитиною померлого, тому має право на обов`язкову частку у спадщині (а.с. 2-3, 44-46).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 05.01.2026 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 106).

11.06.2026 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Фалєєва Л.Л. надала суду письмові пояснення по справі, в яких не погодилась з позовними вимогами позивача, вважаючи причини пропуски ним строку для прийняття спадщини неповажними (а.с. 179-181, 212-215).

Представник позивача просив розглянути справу за його та позивача відсутності (а.с. 185-186).
Представник відповідача ОСОБА_2 просила розглянути справу за її та відповідача відсутності (а.с. 216-217).
Відповідач ОСОБА_5 про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, про що свідчить отримання ним судової повістки (а.с. 204), однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності причин неявки не убачається. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, однак на пошту за отриманням судових повісток і в судове засідання не з`явилися (а.с. 201-202, 206-207, 210-211), про причини неявки суду не повідомили, письмових пояснень та заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, поважності причин неявки не убачається, клопотань та письмових заперечень від них не надходило.
Представник третьої особи просив розглянути справу без їхньої участі (а.с. 199-200).

Тому суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідачів у звичайному порядку, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідачів у розгляді справи.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено відповідними документами: свідоцтвами про народження та смерть (а.с. 7, 8).

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.05.2024 ОСОБА_7 на праві приватної власності належать земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер 6320286000:03:000:1003, що знаходиться за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с-ще П`ятигірське (а.с. 11).

Із довідки Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 23.09.2025 вбачається, що померлий ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані дві особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 92).

Місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 , що вбачається з його позовної заяви (а.с. 1-3).

Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. від 22.04.2024 ОСОБА_1 було фактично відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору в установлений законом строк не подав та на момент його смерті зареєстрованими з померлим не був. Зазначила, що нею спадкова справа на ім`я померлого не заводилась (а.с. 9).

З витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.05.2024 та 03.12.2015 встановлено, що відомості відносно ОСОБА_7 у Спадковому реєстрі відсутні (а.с. 10, 91).

Згідно до статей 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємці першої черги, є його діти, в тому числі неповнолітні, дружина та батьки, що також підтверджує позивач у своєму позові.
Позивач - син померлого ОСОБА_7 також виявив бажання спадкувати майно після смерті батька по закону.
Разом з тим, в установлений законом шестимісячний строк спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , позивач не прийняв, не подавши відповідну заяву до нотаріуса, оскільки не був зареєстрований на момент смерті зі спадкодавцем.
Після смерті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилась.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зроблено висновок, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 сплинув 12 березня 2023 року, а до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивач звернувся у квітні 2024 року, за його словами, після того, як дізнався про смерть батька, тобто строк пропущено більш ніж на 1 рік.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску, визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивач посилався на те, що проходив стаціонарне лікування у період з 14.02.2023 по 21.02.2023, у період з 16.10.2023 по 20.10.2023, а також проходив обстеження 21.07.2023, на підтвердження чого надав виписку Косівської ЦРЛ (терапевтичне відділення) від 21.02.2023 № 957, ехокардіографічне обстеження від 21.07.2023, консультативний висновок від 21.07.2023, виписку КНП "Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради" із медичної карти стаціонарного хворого № 5519/23 (а.с. 14, 16, 17).
Також посилався на те, що він є інвалідом з дитинства ІІІ групи, на підтвердження чого надав довідку до акта огляду МСЕК від 22.03.2023, посвідчення від 25.06.2020 (а.с. 12, 15).

У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 зроблено висновок, що строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Верховний Суд звертав увагу, що, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (Постанова Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 703/1836/20).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, не є належним обґрунтуванням поважності причини пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини стан здоров`я позивача, оскільки з 6 місяців, відведених чинним законодавством для вчинення цієї дії, він фактично лише 8 днів перебував на стаціонарному лікуванні, дата виписки 21.02.2023, натомість строк для подання заяви закінчився 11.03.2023. 
Періоди проходження стаціонарного лікування з 16.10.2023 по 20.10.2023, обстеження 21.07.2023 та огляду МСЕК 22.03.2023 знаходяться поза межами шестимісячного строку, встановленого чинним законодавством для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, позивач не аргументував, яким чином наявність у нього інвалідності перешкоджала йому звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк. 

Наявність хронічних захворювань та інвалідність позивача не є поважними причинами пропуску вказаного строку та не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали б позивачу, у встановлений законом строк, звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень статті 1272 ЦК України. 
Даний висновок кореспондується з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.06.2021 у справі № 691/481/18.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.
Згідно з підпунктами 3.3–3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу в письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Тобто, позивач мав можливість подати заяву про прийняття спадщини (особисто або за допомогою електронного або поштового зв`язку) до будь-якого нотаріуса України, проте в період з 11.09.2022 до 11.03.2023 не вчиняв жодних дій щодо прийняття спадщини, це при тому, що спадкова справа після смерті батька позивача взагалі заведена не була.

Суд також не вважає поважною причиною пропуску строку те, що позивач зі своїм батьком не спілкувався та родинних стосунків не підтримував, проживаючи від нього на значній відстані, тому був необізнаний про його смерть.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.
Саме собою незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.
Отже, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року в справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року в справі № 431/5782/17, від 20 вересня 2023 року в справі № 638/16540/20, від 30 вересня 2020 року в справі № 635/4551/18, від 03 березня 2021 року в справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року в справі № 296/12109/18, від 07 грудня 2022 року в справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року в справі № 522/17537/18, від 26 червня 2024 року у справі № 333/1912/23.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До того ж, з посвідчення серія НОМЕР_1 , яке надає позивачу право на пільги , встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, наданого, вочевидь, після смерті батька, смерть якого відповідно до лікарського свідоцтва про смерть настала внаслідок військових дій (а.с. 183), вбачається, що його було видано 14.08.2023. 

Тобто про смерть батька позивачу було відомо, як мінімум з цього часу, проте з заявою про прийняття спадщини він звернувся до нотаріуса лише у квітні 2024 року, приблизно через 8 місяців, поважність чого не обґрунтував.

Суд також відхиляє доводи сторони позивача щодо врахування положення ст. 1241 ЦК України, а саме те, що позивач є повнолітньою непрацездатною дитиною ОСОБА_7 .

Положеннями ст. 1241 ЦК України передбачено право повнолітньої непрацездатної дитини спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині. Однак у диспозиції цієї статті чітко визначено умови, за яких таке право виникає, а саме - наявність заповіту. 
Верховний суд у постанові від 02.08.2018 у справі № 705/3890/16-ц зазначив, що «тлумачення статті 1241 ЦК України свідчить, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає». 

Отже, позивач не надав належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька у визначений законом шестимісячний строк.
А наведені ним обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності, як елемента верховенства права, та є незаконним втручанням у права інших спадкоємців.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп невідомий.
Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_6 .
Третя особа: Донецька селищна рада Ізюмського району Харківської області, місцезнаходження: 64250, Харківська область, Ізюмський район, с-ще Донець, вул. Центральна, буд. 40, код ЄДРПОУ 04397112.

Суддя Стригуненко В.М.