ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Дудін С.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року Справа № 320/35184/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді Епель О.В., 
суддів: Компанієць І.Д., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі 

за позовом  ОСОБА_1 

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" №7359 від 17 липня 2023 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11. 2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 01 грудня 2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" №7359 від 17 липня 2023 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11. 2015 р. №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01 грудня 2019 року по день проведення перерахунку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
22 липня 2025 року на адресу Київського окружного адміністративного суду від представника Позивача, адвоката Єрьоміної В.А., надійшла заява про зміну способу і порядку виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року із зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву від 17 липня 2023 року №7359, виданої станом на листопад 2019 року, починаючи з 01 грудня 2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум, на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01 грудня 2019 року по день проведення перерахунку в сумі 472 155,23 грн.
В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що рішення суду та вимоги державного виконавця Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у повному обсязі не виконані, оскільки виплату стягувачу донарахованої пенсії не здійснено. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 в адміністративній справі №320/35184/23 відмовлено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, якими обґрунтовується необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, позаяк встановлення чи зміна способу або порядку виконання рішення суду підлягає вирішенню судом за заявою стягувача чи виконавця, а оскільки заявник не набув статусу стягувача, то заява Позивача щодо зміни способу та порядку виконання рішення суду у цій справі задоволенню не підлягає. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити заяву про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду в адміністративній справі №320/35184/23.
Обґрунтовуючи вимоги скарги, Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано зміни у процесуальному законодавстві, які мають застосовуватися відповідно до частини третьої статті 378 КАС України з урахуванням частини третьої статті 3 КАС України, за якими провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Крім того, Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були досліджені докази розрахунку боргу, що привело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та як наслідок - відмову у задоволенні заяви.
Обґрунтовуючи свої вимоги, Апелянт посилається на правові висновки Шостого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 20.05.2025 у справі № 620/303/23, Третього апеляційного адміністративного суду від 15.03.2025 у справі № 340/8497/21 та інших адміністративних судів апеляційної інстанції.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року та від 18 березня 2026 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
06 березня 2026 від Апелянта надійшли додаткові письмові пояснення у справі, у яких він покликається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25 лютого 2026 року по справі №240/7108/21 та від 28 жовтня 2025 року у справі №380/7706/22 і які представник Позивача просить врахувати при прийнятті рішення. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі №320/35184/23 позовні вимоги задоволено повністю, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву від 17 липня 2023 року №7359, виданої станом на листопад 2019 року, починаючи з 01 грудня 2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Київським окружним адміністративним судом виконавчий лист у справі № 320/35184/23Ппозивачу не видавався.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі №320/35184/23 було розраховано суму доплати за період з 01 грудня 2019 року по квітень 2025 року, яка складає 472155, 23 грн, проте вона не була виплачена.
22 липня 2025 року на адресу Київського окружного адміністративного суду від представника Позивача, адвоката Єрьоміної В.А., надійшла заява про зміну способу і порядку виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року в адміністративній справі №320/35184/23.
Нормативно-правове регулювання. 
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 КАС України.
Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень" від 21.11.2024 № 4094-IX, який набрав чинності 19.12.2024, були внесені суттєві зміни до положень статті 378 КАС України, зокрема й у частині зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Так, відповідно до змісту частин 1, 3 статті 378 КАС України (у редакції Закону № 4094- IX, що діє з 19.12.2024), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною третьою статті 33 цього Закону за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Відповідно до ч.1-2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Висновки суду апеляційної інстанції
Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів Апелянта, колегія суддів акцентує увагу на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат (ч.3 ст. 278 КАС України).
Водночас, судова колегія відзначає, що у разі необхідності встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідно звернути увагу на те, що: 1) із відповідною заявою варто звертатися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції; 2) із такою заявою можуть звернутися стягувач чи виконавець (у випадках, встановлених законом); 3) для зміни способу або порядку виконання судового рішення повинні існувати обставини, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим; 4) на виконання вимог процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вищевказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 200/2961/21-а. 
З огляду на викладені вище приписи частини першої статті 378 КАС України, частиною третьою статті 33 та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а також висновки ВС, судова колегія приходить до висновку, що процесуальним правом подання заяви про встановлення чи зміну способу або порядку виконання судового рішення наділені стягувач та виконавець.
Відповідно до частини першої статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується Апелянтом, виконавчий лист у справі № 320/35184/23 не видавався, відомості про виконавче провадження останнім також повідомлено.
Зважаючи на те, що встановлення чи зміна способу або порядку виконання рішення суду підлягає вирішенню судом за заявою стягувача чи виконавця, заява Позивача щодо зміни способу та порядку виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у справі № 302/35184/23 задоволенню не підлягає, оскільки заявник не набув статусу стягувача.
Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Посилання Апелянта на правову позицію, викладену іншими апеляційними адміністративним судами, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки висновки судів апеляційної інстанції не є джерелом права відповідно до статті 7 КАС України та не є обов`язковими для врахування згідно частини п`ятої статті 242 КАС України.
Покликання Апелянта на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2025 року у справі №380/7706/22 є необґрунтованими, оскільки зазначена справи не є подібною до справи № 320/35184/23 з огляду на відмінні обставини справи. Зокрема, судом у справі №380/7706/22 було встановлено, що державним виконавцем здійснювалося примусове виконання рішення.
Посилання на правові висновки суду касаційної інстанції, які викладені у постанові від 25 лютого 2026 року по справі №240/7108/21 колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки ВС у цій справі не вирішував питання про наявність/відсутність правових підстав для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення суду. 
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому, підстав для її скасування не вбачається.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Київського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року - без змін. 
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають, з огляду на кінцевий результат вирішення спору.
Керуючись ст.ст. 224, 242-244, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Судове рішення виготовлено 13 липня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.Д. Компанієць

Є.І. Мєзєнцев