ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | Справа №160/18174/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

29.06.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 03.07.2025 за № 046550016448 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 02.04.1997 по 03.08.1998, що зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.04.1997.
Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 23.05.2025 звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності заяву направлено для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, за результатами якого у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи з 02.04.1997 по 03.08.1998 з тих мотивів, що титульну сторінку трудової книжки оформлено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки трудова книжка містить усі необхідні записи про спірний період роботи, а відповідальність за правильність ведення та заповнення трудової книжки покладено на роботодавця, а не на працівника.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2026 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.
14.07.2026 до суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
29.07.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував. Відповідач зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, страховий стаж позивача становить 13 років 10 місяців 4 дні. Період роботи з 02.04.1997 по 03.08.1998 до страхового стажу не зараховано, оскільки титульну сторінку трудової книжки НОМЕР_1 від 10.04.1997 оформлено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, згідно з якою зміна даних про власника трудової книжки здійснюється шляхом закреслення однією рискою колишніх відомостей із зазначенням нових даних з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки, засвідчених підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Крім того, відповідач послався на те, що підрахунок стажу та прийняття рішення про призначення пенсії належать до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому втручання суду в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, виданого Новомосковським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
23.05.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності виконавцем за розглядом заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, що не заперечується сторонами та підтверджується змістом відзиву на позовну заяву.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.07.2025 № 046450016448 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що страховий стаж заявниці становить 13 років 10 місяців 4 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи з 02.04.1997 по 03.08.1998 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.04.1997, оскільки титульну сторінку оформлено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58; уточнююча довідка відсутня.
Копію рішення направлено позивачу супровідним листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Суд зазначає, що в позовній заяві номер оскаржуваного рішення зазначено як № 046550016448, тоді як згідно з наявною в матеріалах справи копією цього рішення та супровідним листом до нього його номер - № 046450016448. 
Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV дострокова пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 15 років одному з батьків особи з інвалідністю з дитинства, який виховував її до шестирічного віку, - після досягнення 50 років.
Отже, обов`язковими умовами призначення пенсії за наведеною підставою є досягнення особою 50-річного віку та наявність страхового стажу не менше 15 років.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1–3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у випадках, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються інші документи, зазначені у п. 3 цього Порядку.
Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно з п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення, і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 58 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Пунктом 2.13 Інструкції № 58 передбачено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки: однією рискою закреслюється колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Пунктом 4.1 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ, організацій та фізичних осіб дооформлення поданих документів і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи за період до впровадження системи персоніфікованого обліку, є трудова книжка, а обов`язок щодо правильного заповнення трудової книжки, внесення до неї записів та їх засвідчення покладено на власника або уповноважений ним орган і спеціально уповноважених ним осіб, а не на працівника.
Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить послідовні записи про прийняття на роботу 02.04.1997 та про звільнення 03.08.1998 з посиланням на відповідні накази роботодавця, а запис про звільнення засвідчено підписом уповноваженої особи та скріплено печаткою підприємства. Отже, спірний період роботи підтверджений записами трудової книжки, оформленими у спосіб, передбачений п. 4.1 Інструкції № 58.
Суд враховує, що єдиною підставою для незарахування спірного періоду відповідач визначив недолік оформлення титульної сторінки трудової книжки.
Суд не заперечує наявності такого недоліку: наявний на внутрішньому боці обкладинки запис про підчистку прізвища власниці трудової книжки свідчить про те, що зміну відомостей про власника внесено у спосіб, який не в повній мірі відповідає п. 2.13 Інструкції № 58, котрий передбачає закреслення колишніх відомостей однією рискою. Водночас із цього ж запису вбачається, що причини та обставини такого виправлення зафіксовано роботодавцем, а сам запис засвідчено підписом інспектора з кадрів та скріплено печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛТ».
Разом з тим зазначений недолік стосується виключно порядку оформлення відомостей про власника трудової книжки та був допущений роботодавцем - особою, на яку п. 2.13 Інструкції № 58 покладає обов`язок внесення таких змін. Цей недолік не стосується змісту записів про періоди роботи, не породжує сумнівів у їх достовірності та не спростовує самого факту перебування позивача у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «САЛТ» у період з 02.04.1997 по 03.08.1998.
Щодо посилання відповідача на відсутність уточнюючої довідки суд зазначає, що чинне законодавство не покладає на особу обов`язку подання такої довідки за наявності трудової книжки з належно оформленими записами про спірний період роботи. Відповідно до п. 3 Порядку № 637 інші документи приймаються для підтвердження стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, чого у цій справі не встановлено. Водночас у разі виникнення сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки відповідач, реалізуючи повноваження, передбачені ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV, мав право самостійно витребувати відповідні документи, зокрема уточнюючу довідку, та перевірити обґрунтованість їх видачі. Проте таких дій відповідач не вчинив, поклавши тягар усунення недоліків, допущених роботодавцем, виключно на позивача.
Право особи на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, зазначених у її трудовій книжці. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно з якою невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування страхового стажу.
У постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява № 29979/04) розкрито зміст принципу «доброго врядування», який, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.
Доводи відповідача про те, що підрахунок стажу та прийняття рішення про призначення пенсії належать до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому зобов`язання суду є втручанням у дискреційні повноваження, суд відхиляє з огляду на наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між кількома юридично допустимими рішеннями. Натомість зарахування до страхового стажу періоду роботи, підтвердженого належним чином оформленими записами трудової книжки, не передбачає для відповідача свободи розсуду: за наявності підтверджуючого документа орган, що призначає пенсію, зобов`язаний врахувати відповідний період. Отже, у спірних правовідносинах відповідач діяв не на власний розсуд, а був зобов`язаний діяти у спосіб, визначений законом.
Суд також зазначає, що доводи відзиву в частині умов призначення дострокової пенсії за віком матері особи з інвалідністю з дитинства не стосуються предмета цього спору, оскільки з тексту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою відмови було виключно недосягнення необхідної тривалості страхового стажу, а не оцінка інших умов, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV. Суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність прийнятого ним рішення мотивами, які в самому рішенні наведені не були.
Перевіряючи, чи впливає зарахування спірного періоду на наявність у позивача права на призначення пенсії, суд виходить з такого.
За розрахунком відповідача, наведеним в оскаржуваному рішенні, страховий стаж позивача становить 13 років 10 місяців 4 дні. Тривалість спірного періоду роботи з 02.04.1997 по 03.08.1998 становить 1 рік 4 місяці 2 дні.
Отже, з урахуванням спірного періоду страховий стаж позивача становить 15 років 2 місяці 6 днів, що перевищує встановлену п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV мінімальну тривалість страхового стажу в 15 років.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії - 23.05.2025 - досягла 51 року, тобто передбаченого зазначеною нормою віку.
Отже, незарахування відповідачем спірного періоду роботи безпосередньо зумовило висновок про відсутність у позивача необхідного страхового стажу і, відповідно, відмову в призначенні пенсії.
Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваного рішення, належних і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції суду не надав.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.07.2025 № 046450016448 про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, суд враховує, що позивач заявила вимогу про зобов`язання відповідача зарахувати спірний період до страхового стажу і не заявляла вимоги про зобов`язання призначити пенсію.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог, крім випадків, визначених цією статтею.
З огляду на це та враховуючи, що оцінка інших передбачених п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV умов призначення пенсії відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не здійснювалася, суд обмежується зобов`язанням відповідача зарахувати спірний період до страхового стажу позивача. Скасування оскаржуваного рішення зумовлює обов`язок відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.05.2025 про призначення пенсії з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією. Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 9, 72, 77, 90, 121, 122, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.07.2025 № 046450016448 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 02.04.1997 по 03.08.1998, що зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.04.1997.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез