Провадження № 2/742/2225/26 
Єдиний унікальний № 742/2902/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року м. Прилуки 

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Правовідносини сторін.
У червні 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» Кукса К.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву мотивовано тим, що 09 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір кредитної лінії № 491061176 на суму 6 400,00 грн. Вказаний договір підписано Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора DUGP-8647.
Первісний кредитор ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти у розмірі 6 400,00 грн на банківську картку Відповідача.
10 січня 2025 року Відповідач здійснила часткове погашення заборгованості на суму 1 195,00 грн (з яких 0,76 грн — в рахунок тіла кредиту, 874,24 грн — за відсотками, 320,00 грн — за комісією), після чого залишок заборгованості за тілом кредиту склав 6 399,24 грн.
11 березня 2025 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/26, відповідно до якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
30 вересня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30/0925-01, згідно з яким право вимоги за кредитним договором № 491061176 від 09.12.2024 перейшло до Позивача — ТОВ «Юніт Капітал».
Натомість Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату подання позову загальна заборгованість за кредитним договором становить 22 579,83 грн, яка складається з: 6 399,24 грн — заборгованості за тілом кредиту; 12 980,97 грн — заборгованості за відсотками; 3 199,62 грн — заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Позивач зазначає, що вимоги про стягнення штрафних санкцій у межах цього позову не заявляються, а тому просить стягнути з Відповідача заборгованість у загальному розмірі 19 380,21 грн (6 399,24 грн заборгованості за тілом та 12 980,97 грн заборгованості по відсотках).
Також Позивач просить стягнути з Відповідача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 червня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому суд відповідно ст. 19 ЦПК України вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні врахував ціну позову і складність справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 
Згідно з ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Відтак, 08.09.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами. 
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник Позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. 
17 липня 2026 року подала додаткові пояснення, у яких наголосила на чинності електронного кредитного договору № 491061176 від 09.12.2024, підписаного одноразовим ідентифікатором DUGP-8647. Підкреслила, що штрафні санкції в межах позову не стягуються, а нараховані відсотки повністю відповідають умовам договору та закону.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та зменшення розміру нарахувань. Зазначила, що заявлена сума відсотків є надмірною та неспівмірною. Вказала, що має скрутне матеріальне становище, є розлученою, самостійно утримує неповнолітню доньку та має незначний дохід. Просила зменшити загальний розмір нарахувань до розміру тіла кредиту.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вказані приписи ЦПК України, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 09 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 491061176 на суму 6 400,00 грн.
Вказаний договір підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора DUGP-8647.
Згідно з умовами Договору та Правилами надання коштів у позику, за період з 09.12.2024 р. по 08.01.2025 р. (включно) Позичальнику надавалася знижка у розмірі 60,20% від розміру Базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок здійснювався за Дисконтною процентною ставкою 0,39% на день. З 11.01.2025 р. нарахування відсотків здійснювалося за Базовою процентною ставкою 0,98% в день від суми залишку кредиту.
Первісний кредитор ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконав свої зобов`язання за договором та перерахував Відповідачу грошові кошти в сумі 6 400,00 грн.
10 січня 2025 року Відповідачка здійснила погашення на суму 1 195,00 грн (з яких 0,76 грн — за тілом, 874,24 грн — за відсотками, 320,00 грн — за комісією). Залишок тіла кредиту з 10.01.2025 р. склав 6 399,24 грн.
11 березня 2025 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/26 та підписано Реєстр прав вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 491061176 переходить до ТОВ «Таліон Плюс».
30 вересня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30/0925-01, Реєстр прав вимоги № 2 та Акт прийому-передачі, за якими право вимоги за Кредитним договором № 491061176 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 491061176, заборгованість ОСОБА_1 перед Позивачем становить 22 579,83 грн, з яких: 6 399,24 грн — заборгованість за тілом кредиту; 12 980,97 грн — заборгованість за відсотками; 3 199,62 грн — заборгованість за штрафними санкціями.
V. Норми права, які підлягають застосуванню.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.
Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається. Ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти.
Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Частиною 1статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
VІ. Висновки суду.
Судом встановлено, що 09 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 491061176 на суму 6 400,00 грн.
Згідно з умовами Договору та Правилами надання коштів у позику, за період з 09.12.2024 р. по 08.01.2025 р. (включно) Позичальнику надавалася знижка у розмірі 60,20% від розміру Базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок здійснювався за Дисконтною процентною ставкою 0,39% на день. З 11.01.2025 р. нарахування відсотків здійснювалося за Базовою процентною ставкою 0,98% в день від суми залишку кредиту.

ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконав свої зобов`язання за договором та перерахував Відповідачу грошові кошти в сумі 6 400,00 грн.
Згідно з повідомленням АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № 5168-74XX-XXXX-3333.
Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк», за період з 09.12.2024 по 14.12.2024 на зазначену платіжну картку № НОМЕР_1 було здійснено зарахування коштів у розмірі 6 400 (шість тисяч чотириста) гривень.
Таким чином, факт зарахування коштів на зазначену платіжну картку за вказаний період підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст.ст. 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
Встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини. 
11 березня 2025 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/26 та підписано Реєстр прав вимоги, згідно з яким право вимоги за кредитним договором № 491061176 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
30 вересня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30/0925-01, Реєстр прав вимоги № 2 та Акт прийому-передачі, за якими право вимоги за Кредитним договором № 491061176 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
11 березня 2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/26. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № Б/Н від 11.03.2025 до Договору факторингу № МВ-ТП/26 від 11.03.2025 від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників, у тому числі до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 491061176 від 09.12.2024.
На підтвердження передачі грошових коштів (фінансування) за цим відступленням надано повідомлення про сплату фінансування за Реєстром прав вимог № Б/Н від 11.03.2025 до Договору факторингу № МВ-ТП/26.
30 вересня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 30/0925-01. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 30.09.2025 до Договору факторингу № 30/0925-01 від 30.09.2025 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до боржників, у тому числі до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 22 579,83 гривень.
Факт переходу прав вимог підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру прав вимоги № 2 за Договором факторингу № 30/0925-01 від 30.09.2025. Передача грошових коштів (фінансування) підтверджується Платіжною інструкцією щодо сплати фінансування за Реєстром прав вимоги № 2 від 30.09.2025.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з випискою з особового рахунку та наданими розрахунками заборгованості за кредитним договором № 491061176 від 09.12.2024 року за період з 30.09.2025 по 18.03.2026 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 22 579,83 грн та розрахована наступним чином: 6 399,24 грн — заборгованість за тілом кредиту, 12 980,97 грн — заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн — заборгованість за комісією; 3 199,62 грн — заборгованість за штрафними санкціями (пеня та штрафи).
При цьому Позивач у позовній заяві зазначив, що вимоги про стягнення штрафних санкцій у розмірі 3 199,62 грн ним не заявляються, у зв`язку з чим за розрахунком Позивача до стягнення заявлено 19 380,21 грн.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що після укладення договору факторингу між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» № МВ-ТП/26 від 11.03.2025, ТОВ «Таліон Плюс» була сплачена на рахунок ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» сума фінансування за відступлені права вимоги за кредитним договором згідно реєстру боржників.
Повідомлення директора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не є належним та достатнім доказом того, що сума фінансування за відступлені права вимоги за договором факторингу була фактично перерахована, оскільки він не є відповідним платіжним документом (а.с. 9). Більше того, у повідомленні директора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (вих. № 2507 від 14.07.2025) зазначено договір факторингу № МВ-ТП/26 від 11.03.2024, тоді як предметом доказування є факт оплати саме за договором факторингу № МВ-ТП/26 від 11.03.2025. Отже, зазначене повідомлення містить істотну невідповідність щодо дати договору та не підтверджує факту виконання фінансових зобов`язань саме за договором від 11.03.2025. Саме по собі повідомлення директора не підтверджує реального руху грошових коштів та їх перерахування за відступлені права вимоги, оскільки відсутні належні платіжні документи, зокрема банківська виписка, платіжне доручення або інший документ, який би містив відомості про дату, суму, платника, отримувача та призначення платежу. Таким чином, вказане повідомлення не може вважатися належним та достатнім доказом фактичної оплати за договором факторингу № МВ-ТП/26 від 11.03.2025.
У постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18 зазначено, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Тобто, відсутні належні докази у підтвердження того, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло статусу нового кредитора щодо ОСОБА_1 за кредитним договором № 491061176 від 09 грудня 2024 року на умовах, що існували на момент укладення указаного договору, та могло передати права вимоги за цим договором ТОВ «Юніт Капітал».
Згідно з вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
За вказаних обставин, аналізуючи наявні у справі докази та правові норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 491061176 від 09 грудня 2024 року в розмірі 19 380,21 гривень задоволенню не підлягають.
VІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність залишити позов без задоволення, то тягар зі сплати судового збору залишається за позивачем. 
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 509, 526, 530, 612, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишити без задоволення. 
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.
Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення до суду апеляційної інстанції лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Через неявку всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України), а датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) .

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 43541163, юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Дата складання повного тексту рішення – 08.09.2026

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК