Справа № 524/10402/24
Провадження №2/524/2697/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2026 року м.Кременчук
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:
головуючого судді – Алексашиної Н.С.,
за участю: секретаря судового засідання – Григор Д.В.,
позивачів – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника позивача – адвоката Саливон С.О.,
представника відповідача – адвоката Красницької Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів зі спадкоємців померлого боржника,
В С Т А Н О В И В: 
Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів зі спадкоємців померлого боржника.
Позивачі обґрунтовують позов тим, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , з якого стягувались аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки – ОСОБА_5 .
Постановою держвиконавця від 29.11.2023 року закінчено виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника.
В період з березня 2019 року до 07.04.2020 року у ОСОБА_4 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 143339,55 грн.
Позивачі стверджують, що про смерть ОСОБА_4 вони дізналися 01.12.2023 року, після судового засідання у справі №2-5668/02 (провадження 4-с/524/43/23) щодо оскарження постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження.
Також позивачі акцентують увагу на недобросовісній поведінці відповідачки, яка будучи спадкоємицею після померлого і достовірно знаючи про наявну заборгованість спадкодавця зі сплати аліментів, не повідомила нотаріуса про наявність кредитора.
18.01.2024 року позивачі подали приватному нотаріусу, який завів спадкову справу, заяву-претензію кредиторів адресовану спадкоємцям померлого про сплату заборгованості по сплаті аліментів в сумі 143 339,55 грн.
У позовній заяві позивачі зазначають, що єдиною спадкоємицею після померлого є його сестра – ОСОБА_3 . Мати померлого, ОСОБА_6 , відмовилась від належної їй частки спадщини на користь сестри померлого.
Позивачі просять стягнути на їх користь зі спадкоємиці ОСОБА_3 заборгованість спадкодавця ОСОБА_4 по аліментах в сумі 143339,55 грн., судовий збір в сумі 1433 грн. 50 коп. та витрати на правничу допомогу, які попередньо становлять 15000 грн.
Ухвалою суду від 17.10.2024 року відкрито провадження у справі та ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 
03.12.2024 року засобами системи «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки ОСОБА_3 – адвоката Красницької Я.С., у якому остання заперечила проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів на користь позивачки ОСОБА_2 . Вважає в цій частині позов безпідставним. Також, представник відповідачки у відзиві повідомила про те, що у провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука (суддя Рибалка Ю.В.) перебуває справа №524/10119/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 . В разі задоволення вказаного позову це вплине на кількість спадкоємців після померлого та на розмір заборгованості померлого, яку має погасити кожен із спадкоємців. Також представник відповідачки просила поновити строк для подання відзиву, оскільки відповідачка особисто ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками не отримувала, а її представник подала відзив з дотриманням встановленого 15-денного строку з дня фактичного ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується відповідною заявою. /а.с.127-137, т.1/
Суд вважає, що строк для подання відзиву на позовну заяву представником відповідачки не пропущений, оскільки матеріали справи не містять підтвердження про отримання відповідачкою копії ухвали суду про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками. Так, відповідна судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». /а.с.104, т.1/ Разом з тим, у матеріалах справи наявне клопотання представника відповідачки від 25.11.2024 року про ознайомлення з матеріалами справи. Відтак, відзив подано у встановлений для цього строк.
Крім того, представник відповідачки подала заяву про зменшення суми витрат на правничу допомогу, заявлені позивачами (15 000 грн.). Вважає заявлений розмір неспівмірним зі складністю справи, оскільки щодо спірних правовідносин існує усталена практика Верховного Суду. Представник відповідачки також не погоджується із заявленою сумою оплати за складання попереднього розрахунку судових витрат, оскільки це не є окремим видом професійної правничої допомоги, а є складовою частиною заяви, що подається сторонами по суті справи. Також, представник відповідачки не погоджується із заявленою вартістю правничої допомоги 3000 грн. за одне судове засідання, оскільки не враховано тривалість судових засідань та підстави їх відкладення. /а.с.159-160, т.1/
07.12.2024 року засобами поштового зв`язку позивачами у справі подана відповідь на відзив, яка надійшла до суду 24.12.2024 року. /а.с.187-202, т.1/ У відповіді на відзив вказала, що до відзиву направленого представником позивачки не додано документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. З огляду на вказане позивачі зазначають, що не вважають вказаний лист відзивом.
Ознайомившись з вказаною відповіддю на відзив, суд звертає увагу на той факт, що відзив на позовну заяву подано 03.12.2024 року представником відповідачки засобами системи «Електронний суд», а також засобами поштового зв`язку. /127-146, 147-158, т.1/ При цьому, до відзиву поданого засобами системи «Електронний суд» додано ордер на надання правничої допомоги відповідачці ОСОБА_3 адвокатом Красницькою Я.С. /а.с.140, т.1/ Відтак, доводи позивачів про відсутність у представника відповідачки повноважень на надання відзиву на позовну заяву є неспроможними.
27.01.2025 року позивачами подано заяву «про зміни та уточнення до позовної заяви». /а.с.230-231, т.1/ У вказаній заяві позивачі зазначили, користуючись правами передбаченими ч.2, 3 ст.49 ЦПК України про внесення змін і доповнень до позовної заяви: «в пунктах 1 та 3 просительної частини позовної заяви вилучити після слів на користь ОСОБА_5 слова» ОСОБА_2 ».
В підготовчому судовому засіданні 27.01.2025 року на запитання суду представник позивачів адвокат Саливон С.О. підтвердила, що в порядку п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України ОСОБА_2 відмовляється від заявлених позовних про стягнення заборгованості на її користь. Вважають за необхідне стягнути заборгованість на користь ОСОБА_5 . 
У цьому ж підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 27.01.2025 року постановлено прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів зі спадкоємців померлого боржника. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів зі спадкоємців померлого боржника, закрити.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2025 року вказану ухвалу суду скасовано.
В подальшому ухвалою суду від 26.03.2025 року провадження у справі зупинено до вирішення і набрання законної сили судовим рішенням у справі №524/10119/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. /а.с.15, т.2/
Ухвалою суду від 19.09.2025 року провадження у справі поновлено у зв`язку з ухваленням постанови Полтавського апеляційного суду 20.08.2025 року за результатами розгляду справи №524/10119/23. /а.с.20, т.2/
30.10.2025 року до суду надійшла заява позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про зміни, уточнення та доповнення позовної заяви. /а.с.51-59, т.2/ У заяві вказали, що бажають уточнити свою заяву про уточнення позову від 27.01.2025 року. Зазначають, що діюче законодавство та судова практика не визначають чиєю власністю є аліменти, дитини чи того з батьків, з ким проживає дитина. До внесення змін у ст.179 СК України 17.05.2017 року аліменти стягнуті на утримання дитини вважалися власністю матері, на користь якої вони були стягнуті. Після внесення відповідних законодавчих змін встановлено, що аліменти є власністю дитини. Також, позивачі зазначають, що не в змозі визначити самостійно суму заборгованості по аліментам на момент внесення змін до ст.179 СК України, а Автозаводський відділ ДВС відмовив у наданні розрахунку. Позивачі просять стягнути на їх користь зі спадкоємиці ОСОБА_3 заборгованість спадкодавця ОСОБА_4 по аліментах в сумі 143339,55 грн., судовий збір в сумі 1433 грн. 50 коп. та витрати на правничу допомогу, які попередньо становлять 15000 грн.
Ухвалою суду від 27.02.2026 року вказана уточнена позовна заява залишена без руху. Суд вказав на необхідність: - зазначити спосіб захисту, який позивачі просять суд визначити у рішенні; - визначити у позовній заяві ціну позову (суму заборгованості), на стягнення якої претендує кожен з позивачів; - надати обґрунтовані розрахунки заборгованості, на стягнення якої претендує кожен з позивачів, із зазначенням періодів її виникнення. /а.с.205-206 т.2/
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачі 04.03.2026 року подали зміни, уточнення та доповнення до позовної заяви. /а.с.208-230 т.2/ У поданих змінах, уточненнях та доповненнях позивачі зазначили, що аліменти мають бути стягнуті на користь позивачки ОСОБА_2 , а також вказали на відсутність положень законодавства та правових позицій Верховного Суду про те, що в такому разі аліменти належать матері. Також посилались на роз`яснення штучного інтелекту про те, що аліменти належать матері дитини, а борг по аліментах, який виник до 18 років, не зникає після повноліття дитини, а підлягає примусовому стягненню. Виконавчою службою на користь стягувача. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що не має права на нараховані, але не сплачені аліменти, але (згідно з наданими поясненнями у судовому засіданні представником позивачів) у випадку якщо суд дійде висновку про необхідність стягнення на її користь аліментів, вона вважає, що така сума має становити 73361,48 грн. (з розрахунку: 143339,55 грн. – 69978,07 грн. = 73361,48 грн.) станом на 01.07.2017 року – дату надання довідки виконавчої служби. Згідно остаточно сформованих позовних вимог позивачі просять стягнути зі спадкоємиці ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість спадкодавця ОСОБА_4 по аліментах в сумі 143339,55 грн., судовий збір в сумі 1433 грн. 50 коп. на користь обох позивачів, а також на користь ОСОБА_8 витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. та в сумах, на які в подальшому будуть надані підтверджуючі документи, а також на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. та в сумах, на які в подальшому будуть надані підтверджуючі документи.
В судовому засіданні 10 липня 2026 року позивачка ОСОБА_2 та адвокат позивачів – Саливон С.О. заявлені уточнені позовні вимоги підтримали. Позивачка ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася оскільки згідно пояснень представника позивачів перебуває на лікуванні. Представник позивачів – адвокат Саливон С.О. висловилась про можливість розгляду справи без участі позивачки ОСОБА_1 , оскільки адвокат уповноважена здійснювати представництво її інтересів. На запитання суду щодо позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 73361,48 грн. представник позивачів – адвокат Саливон С.О. пояснила, що норма Сімейного Кодексу, яка регламентує стягнення аліментів, зазнавала змін: спочатку аліменти на дитину вважалися власністю того з батьків, на чию користь вони виплачувалися, а згодом – власністю дитини. Вимога про стягнення на користь ОСОБА_1 суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 73361,48 грн. заявлена на той випадок, якщо суд вирішить, що з моменту внесення змін до законодавства аліменти слід стягувати на користь дитини. Водночас представник позивачів пояснила, що ОСОБА_1 підтримує стягнення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі на користь матері – позивачки ОСОБА_2 . Також, представник позивачів вказала, що ОСОБА_2 самотужки виховувала та утримувала дочку, що ускладнювалось відсутністю сплати аліментів батьком дитини. 
Представник відповідача – адвокат Красницька Я.С. вказала, що відповідачка ОСОБА_3 ніколи не заперечувала необхідність виплати нею заборгованості по сплаті аліментів, яка виникала у її померлого брата, неодноразово пропонувала укласти позивачам мирову угоду для сплати існуючої заборгованості, і не розуміє їх прагнення тривалого судового вирішення спору. Разом з тим, зазначила про часткове визнання позову, вважає, що у цьому випадку належним позивачем є саме дочка померлого, яка досягла повноліття – ОСОБА_1 , та на утримання якої призначалися аліменти. Заперечує проти стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 . Також, вказала, що заперечує проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, вважає їх необґрунтованими. Послалася на те, що низка дій проведених за ініціативою представника позивачів не мала значення для вирішення питання про стягнення аліментів.
Заслухавши позивачів, їх представника, а також представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд виходить з наступного.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.
За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України).
Наведені висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 199/5826/16-ц (провадження № 61-20217св19).
Суд звертає увагу, що предметом спору у цій справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, а не його обов`язок зі сплати аліментів.
Відтак, спадкоємці несуть тягар погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, яка виникла за життя спадкодавця.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. /а.с.207 на звороті, т.1/
Позивачка ОСОБА_10 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження. /а.с.29, т.1/
На примусовому виконанні Автозаводського відділу ДВС у м.Кременчуці перебував виконавчий лист №2-5668 виданий 17.10.2002 року Автозаводським районним судом м.Кременчука у Полтавській області про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 на утримання дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2002 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується наданими копіями документів виконавчого провадження. /а.с.30-34, т.1/
29.11.2023 року постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці закінчено вказане виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника. /а.с.30, т.1/
Станом на 07.04.2020 року (дату досягнення дитиною повноліття) у боржника ОСОБА_4 утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 143 339,55 грн. Вказана заборгованість залишилася непогашеною, що підтверджується розрахунком заборгованості Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області з вихідною датою 29.11.2023 року. /а.с.33-34 т.1/
Позивачі стверджують, що про смерть ОСОБА_4 вони дізналися 01.12.2023 року, після засідання суду у справі №2-5668/02 щодо оскарження ОСОБА_2 постанови державного виконавця від 28.09.2023 року. Вказане підтверджується розпискою про отримання копії постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника. /а.с.52 т.1/
20.01.2024 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області із заявою-претензією кредиторів до спадкоємців померлого, що підтверджується копіями записів з Книги обліку і реєстрації спадкових справ. /а.с.102-103, т.2/
22.01.2024 року приватний нотаріус повідомив ОСОБА_3 про надходження вказаних заяв-претензій кредиторів до спадкоємців померлого про сплату заборгованості по аліментах. /а.с.104, т.2/
Таким чином, позивачі, як кредитори спадкодавця, пред`явили вимогу до спадкоємця у встановлений статтею 1281 ЦК України строк.
З наданих приватним нотаріусом на виконання ухвали суду про витребування доказів матеріалів спадкової справи /а.с.206-228, т.1/ убачається, що єдиною спадкоємицею після померлого ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, є його сестра - ОСОБА_3 (відповідачка у справі), яка 24.06.2023 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. /а.с.207, т.1/
Матір померлого ОСОБА_4 – ОСОБА_6 24.06.2023 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь сестри померлого – ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною заявою. /а.с.206 на звороті, т.1/
Крім того, постановою Полтавського апеляційного суду від 20.08.2025 року у справі №524/10119/23 скасовано рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука (суддя Рибалка Ю.В.) від 31.03.2025 року та ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. 
Відтак, спадкоємець після померлого ОСОБА_4 – відповідачка ОСОБА_3 має сплатити заборгованість спадкодавця зі сплати аліментів.
Ключовим у цій справі є питання на чию користь належить стягувати заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла у ОСОБА_4 : на користь дочки – ОСОБА_14 або на користь матері дитини (стягувача у виконавчому провадженні) – ОСОБА_2 .
В цьому контексті суд враховує наступне.
17.05.2017 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ст.179 СК України. Вказані зміни набрали чинності 08.07.2017 року.
До внесення наведених змін ст.179 СК України передбачала, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.
Після набрання чинності наведеними змінами ст.179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Таким чином нарахування заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_4 припадає на періоди дії вказаної норми СК України в різних редакціях.
Разом з тим, на думку суду зміна законодавцем режиму власності аліментів одержуваних на дитину, спрямована саме на посилення захисту права дитини на належне утримання, що вбачається із самої назви Закону, яким внесені відповідні зміни до ст.179 СК України.
Ці зміни покликані визначити, що той з батьків, з ким проживає дитина, є лише управителем аліментів і має витрачати їх виключно за цільовим призначенням: на виховання, розвиток, навчання, лікування, харчування, забезпечення необхідними речами та інші потреби дитини. При цьому, неповнолітня дитина наділена правом брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Такий стан речей певним чином знімає напруження між батьками та допомагає утвердити розуміння, що платник аліментів фінансує утримання дитини, а не того з батьків, з ким залишилась проживати дитина.
Однак, несплата впродовж тривалого часу боржником (в даному випадку батьком – ОСОБА_4 ) аліментів на утримання дитини та утворення істотної заборгованості зі сплати аліментів означає, що тягар утримання дитини в повному обсязі ніс стягувач (в даному випадку матір дитини – ОСОБА_2 ), який вимушений був докладати додаткових зусиль, відшукувати додаткові ресурси та самотужки виконувати обов`язок щодо утримання дитини, який в силу приписів стст.180-181 СК України покладається на обох батьків.
Крім того, суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21 (провадження № 61-2588св24), згідно якого стягнення заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, за наявності спору, може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потрібно.
У вказаній постанові Верховний Суд також дійшов висновку, що «аргументи касаційної скарги про те, що позивач у зв`язку з повноліттям старшого сина позбавлена можливості на звернення до суду із цим позовом на увагу не заслуговують, адже спір виник щодо заборгованості з аліментів за минулий період, до повноліття сина».
Також суд звертає увагу на положення ч.1 ст.196 СК України, згідно якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені).
Отже, стягнення неустойки в разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів також відбувається на користь одержувача аліментів.
Наведене у своїй сукупності дає підстави для висновку, що матір залишається стягувачем заборгованості зі сплати аліментів навіть після досягнення дитиною повноліття, оскільки сама заборгованість виникла до досягнення дитиною повноліття.
Зважаючи на викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь заборгованості зі сплати аліментів в сумі 143339,55 грн.
Разом з тим, з наведених мотивів суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь заборгованості зі сплати аліментів. Додатково суд зважає на те, що ОСОБА_1 не є належним позивачем в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 . Крім того, згідно з ч.1 ст.50 ЦПК України кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Відповідно, суд не знаходить підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 понесених нею витрат на правничу допомогу.
Сплачений судовий збір в сумі 1433 грн. 50 коп. підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 відповідно до ст.141 ЦПК України, згідно якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому, не має значення особа платника судового збору, зазначена у квитанції про його сплату, оскільки судовий збір сплачувався за подання позовної заяви з конкретно визначеною ціною позову, позовні вимоги уточнювались, змінювались та доповнювались за згодою обох позивачів та задоволені на користь позивачки ОСОБА_2 в повному обсязі. В разі виникнення у позивачів між собою спору щодо відшкодування витрат понесених на сплату судового збору, вирішення такого спору можливе шляхом звернення до суду із регресним позовом.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачка ОСОБА_2 та її представник – Адвокат Саливон С.О. на підтвердження підстав здійснення представництва інтересів позивачки у суді та на підтвердження розміру понесених витрат надали укладений між ними договір про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі виконаних робіт. У договорі визначена ціна послуг адвоката у сумі 6000 грн. 
Отже, договором про надання правничої допомоги визначено фіксовану суму гонорару, що є правом сторін такого договору.
При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Представник відповідачки – адвокат Красницька Я.С. хоча й вказала на те, що ОСОБА_3 не відмовлялася сплатити суму заборгованості зі сплати аліментів, що виникла у спадкодавця, втім, представник відповідачки заперечував щодо стягнення такої заборгованості на користь саме ОСОБА_2 . Відтак не йдеться про визнання позовних вимог відповідачкою в повному обсязі, а спір за своєю суттю не є стандартним стягненням заборгованості. У цій справі представником позивачки ОСОБА_2 виконано низку дій спрямованих на представництво її інтересів: складено позовну заяву, подані уточнення, зміни та доповнення до позовної заяви, заявлені клопотання про витребування доказів, здійснювалось представництво у судових засіданнях. 
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу відповідає складності справи. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів зі спадкоємців померлого боржника, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 143339 (сто сорок три тисячі триста тридцять дев`ять) гривень 55 копійок.
У задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1433 грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Алексашина Н.С.