П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/42218/25	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення рішення: 18 лютого 2026 року
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 р. у справі №420/42218/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, які полягають у призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка призначається вперше, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014– 2016 роки; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити з 22 червня 2025 року (в межах строку звернення до суду) перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року призначення пенсії, а саме за 2016– 2018 роки, відповідно до частини другої статті 40 зазначеного Закону, із послідовним застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,11 (з 01.05.2020), 1,11 (з 01.03.2021), 1,14 (з 01.03.2022), 1,197 (з 01.03.2023), 1,0796 (з 01.03.2024) та 1,115 (з 01.03.2025), з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо незастосування при призначенні позивачу пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016–2018 роки та зобов`язав відповідача здійснити з 22 жовтня 2025 року перерахунок і виплату пенсії із застосуванням зазначеного показника та послідовним застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що постановами Кабінету Міністрів України про індексацію пенсій передбачено проведення щорічного перерахунку пенсій відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124, а також встановлення щомісячної доплати у розмірі 100 грн у випадках, коли розмір підвищення пенсії внаслідок такого перерахунку є меншим за зазначену суму.
Крім того, апелянт зазначає, що при проведенні індексації пенсії застосовувався показник середньої заробітної плати (доходу), який був використаний при обчисленні пенсії та послідовно збільшувався на коефіцієнти, визначені постановами Кабінету Міністрів України відповідно до Порядку №124. На думку відповідача, саме такий механізм відповідає вимогам частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працювала у сфері освіти.
Сторони не заперечують, що з 18 серпня 2010 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику освіти.
Як убачається з матеріалів пенсійної справи, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою встановленого зразка про призначення (перерахунок) пенсії, в якій просила призначити їй пенсію за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №965110133015 від 04 липня 2019 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02 липня 2019 року. При її обчисленні відповідач застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014– 2016 роки.
22 жовтня 2025 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016– 2018 роки.
Листом від 28 жовтня 2025 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для проведення запитуваного перерахунку, зазначивши, що у 2010 році позивачу було призначено пенсію за вислугу років, а у 2019 році її переведено на пенсію за віком. У зв`язку з цим, на думку відповідача, при обчисленні пенсії правомірно застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014– 2016 роки, тоді як підстав для застосування показника за 2016– 2018 роки законодавством не передбачено.
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що під час проведення індексації пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховувався для обчислення пенсії, шляхом застосування до нього коефіцієнта збільшення, встановленого Кабінетом Міністрів України на відповідний рік.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII, а також Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 (далі – Порядок № 124).
Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV цей Закон визначає принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а умови і порядок пенсійного забезпечення можуть змінюватися виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV передбачено, що з метою забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховувався під час обчислення пенсії, із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 15 лютого 2022 року № 2040-ІХ внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до яких індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, розрахованого відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.
На виконання зазначених законодавчих приписів Кабінетом Міністрів України постановою від 20 лютого 2019 року № 124 затверджено Порядок № 124, який визначає механізм проведення щорічного перерахунку раніше призначених пенсій.
Аналіз наведених норм свідчить, що законодавець визначив основні елементи механізму щорічної індексації пенсій, тоді як Кабінет Міністрів України уповноважений визначити лише порядок реалізації такого механізму та встановити коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який застосовується під час проведення відповідного перерахунку.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 124 перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), визначеного Кабінетом Міністрів України на відповідний рік.
Водночас зі змісту частини другої статті 42 Закону № 1058-IV та Порядку № 124 вбачається, що об`єктом індексації є саме показник середньої заробітної плати (доходу), який був застосований при обчисленні конкретної пенсії, тоді як Порядок № 124 визначає лише механізм реалізації цього законодавчого припису.
Отже, положення Порядку № 124 підлягають застосуванню лише тією мірою, якою вони конкретизують механізм реалізації частини другої статті 42 Закону № 1058-IV та не змінюють встановлений законом порядок проведення індексації пенсій.
Такий висновок відповідає принципу ієрархії нормативно-правових актів, відповідно до якого підзаконний нормативно-правовий акт приймається на виконання закону та не може змінювати чи звужувати встановлене ним правове регулювання.
Згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України або міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт вищої юридичної сили.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що суди не повинні застосовувати положення підзаконних нормативно-правових актів у тій частині, в якій вони суперечать закону, незалежно від того, чи були такі акти предметом окремого судового оскарження. Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18 та від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19.
Одним із основних доводів апеляційної скарги є посилання відповідача на те, що індексацію пенсії позивача проведено відповідно до Порядку № 124 та щорічних постанов Кабінету Міністрів України, якими визначалися коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), а також встановлювалася щомісячна доплата у випадках, коли розмір підвищення пенсії був меншим ніж 100 гривень.
Колегія суддів враховує, що зазначені постанови Кабінету Міністрів України приймалися на виконання частини другої статті 42 Закону № 1058-IV та визначали механізм проведення щорічної індексації пенсій. Водночас вони не можуть змінювати чи звужувати визначений законом порядок проведення індексації пенсій.
Встановлення щомісячної доплати у випадках, коли розмір проведеного відповідно до закону перерахунку є меншим ніж 100 гривень, є додатковою соціальною гарантією мінімального розміру підвищення пенсії, однак не звільняє орган Пенсійного фонду України від обов`язку провести індексацію у спосіб, визначений частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV.
Оцінюючи встановлені у справі обставини крізь призму наведеного правового регулювання, колегія суддів виходить із такого.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, при призначенні позивачу пенсії за віком у 2019 році відповідач застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014– 2016 роки. Спір у цій справі виник у зв`язку з незгодою позивача із правомірністю застосування саме такого показника при призначенні пенсії за віком та, як наслідок, порядком її подальшої індексації.
Частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV передбачено, що під час проведення щорічної індексації збільшенню підлягає саме показник середньої заробітної плати (доходу), який був застосований при обчисленні конкретної пенсії. Отже, закон пов`язує проведення індексації не з визначенням нового показника середньої заробітної плати (доходу), а зі збільшенням того показника, який був покладений в основу обчислення пенсії конкретної особи.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що проведений ним перерахунок відповідає вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки застосований механізм не забезпечив реалізації визначеного законом порядку щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який був використаний при обчисленні пенсії позивача. Посилання апелянта на відповідність застосованого механізму положенням Порядку №124 не спростовує наведеного висновку, оскільки підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати встановлений законом порядок проведення індексації пенсій.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при проведенні індексації пенсії позивача не дотримався вимог частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, а тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими.
Наведений висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 лютого 2025 року у справі № 160/15379/24, від 20 лютого 2025 року у справі № 560/12058/24, від 28 липня 2025 року у справі № 420/18490/24, а також у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі № 200/5836/24, у яких сформульовано правовий висновок про те, що під час проведення щорічної індексації збільшенню підлягає саме показник середньої заробітної плати (доходу), який був застосований при обчисленні конкретної пенсії, а положення підзаконних нормативно-правових актів підлягають застосуванню лише в тій частині, що не суперечить вимогам Закону № 1058-IV.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів враховує наведені висновки Верховного Суду при вирішенні цього спору та не вбачає підстав для відступу від них.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень частини другої статті 42 Закону № 1058-IV та фактично зводяться до незгоди відповідача з наданою судом першої інстанції правовою оцінкою встановлених обставин справи. Інших юридично значимих доводів, які б свідчили про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до статей 315 та 316 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук