ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/4492/25
Провадження № 22-ц/820/1240/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Гринчука Р. С., Корніюк А. П.,
секретар судового засідання Заворотна А. В. 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області від 30 березня 2026 року (суддя Пилипенко І. О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Кам`янець-Подільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хмельницький обласний державний нотаріальний архів, про зняття арешту з майна та визнання права власності на нього в порядку спадкування.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :
У червні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_6 , яка 17 лютого 1998 року склала заповіт та заповіла їй житловий будинок, розташований за адресою    АДРЕСА_1 . Вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (спадкова справа № 47-2020). Під час оформлення спадкових прав щодо майна померлої ОСОБА_6 стало відомо, що на належне померлій нерухоме майно у 1994 році згідно з ухвалою народного суду був накладений арешт. Обтяження перешкоджає їй оформити спадщину. 
Тому позивачка просила: визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частки домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв. м, житловою площею 29,1 кв. м; скасувати арешт, накладений на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який накладений ухвалою народного суду від 06 березня 1994 року, реєстраційний номер обтяження: 5178290; скасувати заборону, накладену на нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку накладено на підставі договору від 10 березня 1998 року, реєстраційний номер обтяження: 5202595. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2026 року позов задоволено частково. Скасовано арешт, накладений на нерухоме майн - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відносно ОСОБА_3 , який накладений ухвалою народного суду від 06 березня 1994 року, реєстраційний номер обтяження: 5178290, зареєстровано: 21.06.2007 11:30:31 за № 5178290 реєстратор: Перша Кам?янець-Подільська державна нотаріальна контора. Скасовано заборону нерухомого майна - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відносно ОСОБА_4 , яку накладено на підставі договору від 10 березня 1998 року, реєстраційний номер обтяження: 5202595, зареєстровано: 25.06.2007 17:48:28 за № 5202595, реєстратор Перша Кам?янець-Подільська державна нотаріальна контора. В іншій частині позову відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови в позові та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вважає безпідставною відмову в позові про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Така позовна вимога є належним та ефективним способом захисту її порушеного права. Рішення суду в частині відмови в позові є необґрунтованим. 
Рішення суду в частині задоволення позову не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України. 
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до пункту 4 статті 3 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Суд першої інстанції установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка за життя згідно із заповітом від 17 лютого 1998 року заповіла належний їй на праві приватної власності житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , своїй онуці ОСОБА_1 .
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 265152560 від 09 липня 2021 року на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , накладено арешт на підставі ухвали народного суду від 06 березня 1994 року, реєстраційний номер обтяження: 5178290 від 25 червня 2007 року та на підставі договору від 10 березня 1998 року, реєстраційний номер обтяження: № 5202595 від 25 червня 2007 року відносно ОСОБА_3 і ОСОБА_7 .
Згідно з відповіддю Хмельницького обласного державного нотаріального архіву від 20 липня 2021 року № 2027/01-18 арешт на майно ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 по даним архівного фонду № 8 накладено Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою згідно із записом в «Реєстрі для реєстрації заборон та арештів, накладених судовими та слідчими органами» № 10 від 06 березня 1994 року, а також згідно із записом про накладення арешту народним судом.
Також накладено арешт на майно ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 за даними архівного фонду № 8 Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою згідно із записом в «Реєстрі для реєстрації заборон та арештів, накладених судовими та слідчими органами» № 52 від 10 березня 1998 року.
Вироком Кам`янець-Подільського районного суду Хмельницької області від 10 жовтня 1995 року ОСОБА_8 визнано винним за статтями 81 ч. 3, 140 ч. 3, 222 ч. 3 КК України та призначено йому остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
У зв`язку з накладенням арешту на житловий будинок позивачка не може оформити спадщину. 
Відмовляючи в позові в частині вимог про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на частку домоволодіння, суд виходив з того, що скасування арешту, накладеного на житловий будинок, усуне перешкоди для реалізації права щодо оформлення спадщини, а тому позовна вимога про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом є передчасною.
Колегія суддів з висновком суду не погоджується з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. (частина 1 статті 48 ЦПК України).
Відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).
На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 
Відповідно до частини 1 статті 62 цього Закону виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. 
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такий висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року. 
Отже, у випадку, коли арешт на майно накладений для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі Державної податкової служби України. 
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц, від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20, від 19 березня 2025 року у справі № 676/1280/24, від 05 листопада 2025 року у справі № 345/6246/24, в яких аналогічні позовні вимоги про зняття арешту з майна були заявлені саме до територіальних органів податкової служби.
Отже, належним відповідачем у справі (арешт було накладено для забезпечення конфіскації майна на користь держави) мала бути Державна податкова служба України в особі відповідного територіального органу.
Питання про його залучення до участі у справі як співвідповідача не вирішувалося.
Відповідно до частини 1 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. 
Суд першої інстанції у порушення вимог частини 5 статті 12 ЦПК України, не сприяв учасникам судового процесу у реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, не роз`яснив їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій щодо залучення до участі у справі співвідповідача, та не вирішив цього питання у порядку, передбаченому статтею 51 ЦПК України. 
На стадії апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не може залучити до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.
Ухвалення рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області від 30 березня 2026 року в частині відмови в позові скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
 
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Кам`янець-Подільської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року.

Суддя-доповідач       О. І. Талалай

Судді Р. С. Гринчук

А. П. Корніюк