ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
15 вересня 2026 року | м. Ужгород | № 260/2534/26
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі уповноваженого представника Бевзун Ірини Ярославівни ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
20 квітня 2026 року ОСОБА_1 , через представника Бевзун Ірину Ярославівну звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , якою просить: 1) визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 викладену у листах військової частини НОМЕР_2 від 16.12.2025 № 8891/кп та від 14.02.2026 № 1178/кп; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 включити ОСОБА_1 до наказу на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
27 квітня 2026 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
22 червня 2026 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військову частину НОМЕР_3 .
11 серпня 2026 року ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_3 копію первинного контракту ОСОБА_1 від 31 серпня 2021 року, копії витягів з бойових донесень, копії бойових наказів (бойових розпоряджень), журналів бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнали ведення оперативної обстановки, постову відомість, копії рапортів (донесень) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь ОСОБА_1 у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань в період з 07 грудня 2022 по 07 квітня 2026 року.
25 серпня 2026 року Військова частина НОМЕР_3 повідомила суд, що ОСОБА_1 не проходить та у спірний період не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , а проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Військова частина НОМЕР_3 є органом військового управління та в межах визначених повноважень здійснює погодження акта попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям. Відповідне погодження здійснюється на підставі пакета документів, який формується та подається військовою частиною, в якій військовослужбовець проходить військову службу. Стосовно ОСОБА_1 такий пакет документів формується та подається військовою частиною НОМЕР_2 . Військова частина НОМЕР_3 не є місцем проходження військової служби позивача, не здійснює ведення та зберігання його особової справи, первинного контракту, бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій, рапортів (донесень) командирів підрозділів та інших первинних документів, якими підтверджується безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або виконанні бойових (спеціальних) завдань. Таким чином, витребувані ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.08.2026 документи у військовій частині НОМЕР_3 відсутні, у зв`язку з чим їх надання суду є об`єктивно неможливим.
31 серпня 2026 року ухвалою суду витребувано від Військової частини НОМЕР_2 копію первинного контракту ОСОБА_1 від 31 серпня 2021 року, копії витягів з бойових донесень, копії бойових наказів (бойових розпоряджень), журналів бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнали ведення оперативної обстановки, постову відомість, копії рапортів (донесень) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь ОСОБА_1 у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань в період з 07 грудня 2022 по 07 квітня 2026 року у розрізі двох контрактів.
11 вересня 2026 року Військова частина НОМЕР_2 , на виконання вимог ухвали суду від 31 серпня 2026 року, повідомила суд, що контракти у військовій частині відсутні, так як особова справа сержанта ОСОБА_1 , звільненого у запас була скерована до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого обліку ведення та зберігання згідно листа №631/дск від 24.04.2026 року. Щодо вимоги суду про витребування витягів з бойових наказів (бойових розпоряджень), з журналу бойових дій то військова частина зазначає, що у вищевказаному документах не зазначаються по фамільно відомості щодо участі окремих військовослужбовців у виконанні бойових (спеціальних) завдань, для прикладу, в журнал вносяться відомості щодо результату ведення бойових дій (наприклад: отримання поранень, ушкоджень, зникнення безвісті, загибелі військовослужбовця). Крім того військова частина НОМЕР_2 зазначає, що не оспорює участь позивача у бойових діях, на підтвердження чого позивачу було сформовано довідку №1713/кп від 15 березня 2026 року. 

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що із аналізу норм Постанови № 153, тобто станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років, які були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних(бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн. Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців. Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення. Так, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 зарахований 31.08.2021 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , а 08.04.2023, тобто під час дії воєнного стану та у віці до 25 років, уклав новий контракт про проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу. Саме цей юридичний факт підлягає оцінці у межах спірних правовідносин. Формальне посилання відповідача лише на те, що перший контракт або початок проходження служби мали місце 31.08.2021, без будь-якої оцінки правового значення нового контракту від 08.04.2023, є неповним та не відповідає змісту спірної норми. Відповідач фактично обмежився констатацією того, що позивач проходить військову службу з 2021 року, та не надав належної правової оцінки тому, що під час дії воєнного стану позивач знову уклав контракт у віці до 25 років. При цьому Постанова № 153 не містить жодної вимоги про те, що право на одноразову грошову винагороду мають виключно особи, для яких укладення контракту є першим вступом на військову службу, так само як не встановлює обмеження щодо черговості укладених контрактів. Крім того, позивач брав безпосередню участь у бойових діях, що підтверджується наданими витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 . За наявними витягами попередньо вбачається не менше 887 днів участі в бойових діях.
13 травня 2026 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначають, що позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років до введення воєнного стану Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, що виключає одну із основних умов одержання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена Постанови КМУ №153, та є підставою стверджувати про відсутність протиправної бездіяльності відповідача, в частині заявлених позивачем позовних вимог. Таку правову позицію викладено і в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року у справі №520/21815/25. Окрім того, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.04.2026 №99 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби та направлено для поставлення на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . А отже, відсутні друга підстава для отримання винагороди – перебування на військовій службі. Водночас, з метою реалізації постанови №153 Міністром оборони України видано Окреме доручення №5601/уд від 26.09.2025 (далі – Окреме доручення №5601/уд). На виконання вимог Окремого доручення №5601/уд з метою нарахування та виплати позивачу одноразової грошової винагороди військовою частиною НОМЕР_2 було сформовано Довідку про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин від 15 березня 2026р. №1713/кп. Зазначені документи скеровано для погодження та отримання фінансування до Оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” військової частини НОМЕР_3 листом від 16.03.2026р. Вих. №987/3416. Однак, військова частина НОМЕР_2 у відповідь отримала Акт попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, відповідно до якого документи щодо сержанта ОСОБА_1 не прийнято, так як він перебуває на військовій службі ще до 24.02.2022 (ведення воєнного стану). Таким чином, військовою частиною НОМЕР_3 відмовлено у погоджені документів на фінансування та виплату позивачу одноразової винагороди, передбаченої постановою №153.
10 липня 2026 року третьою особою подано до суду письмові пояснення щодо позову, в яких зазначають, що визначальною юридичною обставиною для застосування пункту 4 Постанови №153 є не будь-який факт проходження військової служби у минулому, а саме прийняття або призов на військову службу під час воєнного стану та наявність шестимісячного строку безпосередньої участі у бойових діях у межах правовідносин, які відповідають умовам цієї Постанови. Разом із тим, згідно з витягу з послужного списку позивача військової частини НОМЕР_2 , позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у період з 31.08.21 по 08.04.23 за контрактом. Тобто зазначений контракт був укладений позивачем до введення воєнного стану в Україні. Відповідно, у цей період позивач не був особою, яка була прийнята або призвана на військову службу під час воєнного стану в розумінні пункту 4 Постанови №153. Факт того, що частина бойових дій за цим контрактом відбулася вже після 24.02.2022, не змінює юридичної природи первинного прийняття позивача на військову службу, оскільки його прийняття на військову службу за контрактом відбулося до введення воєнного стану.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 31 серпня 2021 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) № 179 солдата ОСОБА_1 з 31 серпня 2021 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, (а.с. 57).
07 квітня 2026 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 99 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 з 07 квітня 2026 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, (а.с. 58).
03 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_2 , в якій просить: 1) виплатити мені одноразову грошову винагороду на підставі пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2025 № 153; 2) Надати довідку про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин на ОСОБА_1 , (а.с. 29-30).
16 грудня 2025 року Військова частина НОМЕР_2 розглянула звернення від 03 грудня 2025 року та листом повідомила ОСОБА_1 , що відповідно до умов постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 “Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану” (далі -Постанова), а також наданих роз`яснень згідно листів ІНФОРМАЦІЯ_5 від 24.05.2025 №116/14/50019, Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 08.12.2025 №220/13/28126 та окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд, передбачено виплату одноразової грошової нагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - Винагорода) у розмірі один мільйон гривень. Так, право на отримання Винагороди мають виключно громадяни України, які до набрання чинності Постанови (до 13.02.2025) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу (під час мобілізації або за контрактом) під час воєнного стану (тобто у період з 24.02.2022), проходили військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районі ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил. Водночас, військовослужбовцям, які станом на 24 лютого 2022 року вже перебували на військовій службі за контрактом, виплата такої Винагороди не передбачена умовами Постанови, (а.с. 19).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом частин 1, 3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено частиною 1 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
За правилами частини 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11 лютого 2025 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Постанова № 153).
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153 установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Отже, із аналізу норм Постанови №153, тобто станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Судом встановлено, що 31 серпня 2021 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) № 179 солдата ОСОБА_1 з 31 серпня 2021 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, (а.с. 57).
07 квітня 2026 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 99 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 з 07 квітня 2026 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, (а.с. 58).
Відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 31 серпня 2021 року уклав контракт строком на 3 роки, тобто з 31 серпня 2021 року по 08 квітня 2023 року, то 08 квітня 2023 року уклав контракт про проходження служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу строком на 3 роки, (а.с. 59).
ОСОБА_1 брав безпосередню участь в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій 183 дні та до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення не притягався, відповідно до довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин від 15 березня 2026 року № 1713, (а.с. 61-62).
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що абзац 2 та 4 пункту 4 Постанови КМУ № 153, як в редакції Постанови КМУ № 387 від 01.04.2025 (діяла в період з 08.04.2025 по 06.08.2025), так і в редакції Постанови КМУ № 942 від 30.07.2025 (діє з 07.08.2025 по теперішній час), встановлює 5 (п`ять) обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень (диспозиція правової норми), а саме:
1. Приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2. Вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою № 153 (11 лютого 2025 року): до 25 років;
3. Факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64;
4. Фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою;
5. (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (11 лютого 2025 року); (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (11 лютого 2025 року) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон).
Дослідивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач не відповідає встановленим пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 умовам, необхідним для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходить військову службу з 31 серпня 2021 року, коли наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 179 його було зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. У подальшому позивач продовжив проходження військової служби за контрактом, уклавши 08 квітня 2023 року контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 право на відповідну одноразову грошову винагороду мають, зокрема, військовослужбовці, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64, та відповідають іншим визначеним цією нормою умовам.
Таким чином, однією з обов`язкових умов для набуття права на спірну винагороду є саме прийняття або призов особи на військову службу під час воєнного стану, тобто після 24 лютого 2022 року.
Разом з тим, позивач був прийнятий на військову службу ще 31 серпня 2021 року за контрактом, тобто до введення воєнного стану та до виникнення передбаченої Постановою № 153 категорії військовослужбовців, на яких поширюється її дія. При цьому подальше продовження позивачем військової служби, у тому числі шляхом укладення нового контракту 08 квітня 2023 року, не змінює первісного факту прийняття його на військову службу у 2021 році за контрактом та не свідчить про його прийняття або призов на військову службу саме під час воєнного стану у розумінні пункту 4 Постанови № 153.
Отже, незважаючи на встановлений факт безпосередньої участі позивача у бойових діях протягом 183 днів, така обставина сама по собі не створює права на отримання спірної винагороди, оскільки для її виплати необхідна сукупність усіх визначених Постановою № 153 умов.
Відсутність хоча б однієї з обов`язкових умов, визначених пунктом 4 Постанови № 153, виключає можливість виплати відповідної одноразової грошової винагороди.
Таким чином, оскільки позивач не відповідає умові щодо прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, правові підстави для нарахування та виплати йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень відсутні.
За таких обставин суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті спірної винагороди, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання таких дій протиправними та зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату позивачу одноразової грошової винагороди відсутні.
Суд також зазначає, що решта доводів позовної заяви не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду викладене, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з мотивів, що зазначені у рішенні суду.
Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 вересня 2026 року.

Суддя | Т.В.Скраль