КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2026 року м. Київ справа №320/29271/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. 
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому просить суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування ОСОБА_1 періодів стажу відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 25.03.1983 з 01.10.1985 – 25.01.1988, 08.01.1989 – 15.09.1989, 18.12.1989 – 28.06.1991, 29.07.1991 – 26.12.1991, 28.12.1991 – 23.08.1995;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням періодів стажу відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 25.03.1983 з 01.10.1985 – 25.01.1988, 08.01.1989 15.09.1989, 18.12.1989 – 28.06.1991, 29.07.1991 – 26.12.1991, 28.12.1991 – 23.08.1995, починаючи з 06.08.2024.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 06.08.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з рішенням пенсійного органу від 06.11.2024 №262840023327 її страховий стаж визначено тривалістю 34 роки 11 місяців 8 днів, без урахування періодів роботи з 01.10.1985 до 25.01.1988, з 08.01.1989 до 15.09.1989, з 18.12.1989 до 28.06.1991, з 29.07.1991 до 26.12.1991 та з 28.12.1991 до 23.08.1995.
10.12.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про зарахування зазначених періодів роботи на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.03.1983 та проведення відповідного перерахунку пенсії, проте листом від 08.01.2025 відповідач повідомив, що спірні періоди не зараховані до страхового стажу через розбіжність у написанні дошлюбного прізвища позивача: на титульному аркуші трудової книжки зазначено прізвище « ОСОБА_2 », тоді як у свідоцтві про народження - « ОСОБА_3 ». Для підтвердження стажу позивачу запропоновано надати уточнюючі довідки підприємств, які внесли відповідні записи. 
Позивач вважає такі дії протиправними, посилаючись на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи за періоди до запровадження персоніфікованого обліку, є трудова книжка. Записи про спірні періоди роботи містять дати прийняття та звільнення, номери і дати відповідних наказів, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств, не мають виправлень і підтверджують фактичне виконання позивачем трудових обов`язків. 
На переконання позивача, формальна розбіжність у написанні прізвища на титульному аркуші трудової книжки не спростовує належність цього документа позивачу та не може бути підставою для неврахування підтверджених ним періодів роботи. Позивач також зазначає, що працівник не несе відповідальності за порушення порядку оформлення та ведення трудової книжки, допущені роботодавцем, а такі недоліки не можуть призводити до позбавлення особи права на пенсійне забезпечення. 
Крім того, позивач указує, що підприємства, на яких вона працювала у спірні періоди, розташовані на території Російської Федерації, у зв`язку з чим отримання від них уточнюючих довідок є фактично неможливим. При цьому відповідач, маючи повноваження щодо перевірки достовірності поданих документів та витребування додаткових відомостей, самостійно не вжив заходів для підтвердження спірних періодів роботи. 
З огляду на викладене позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування спірних періодів роботи, зобов`язати зарахувати їх до страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії за віком з 06.08.2024.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що до страхового стажу позивача не було враховано період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки на титульному листі трудової книжки відсутній підпис позивача та вказане прізвище « ОСОБА_2 », в той час як в свідоцтві про народження вказано прізвище « ОСОБА_3 ».
Страховий стаж врахований згідно наданої довідки про період роботи з 27.11.1995 по 31.12.1998, з 17.08.1983 по 16.08.1986 – період догляду за дитиною до 3 років, з 01.09.1979 по 26.02.1983 – період навчання згідно диплома та період з 01.01.1999 по 30.09.2024 – за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Крім того, відповідач зазначає, що лист від 03.03.2025 не є рішенням суб`єкта владних повноважень та має роз`яснювальний характер. 
Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт № НОМЕР_3 .
Позивач з 06.08.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з рішенням пенсійного органу від 06.11.2024 №262840023327 її страховий стаж визначено тривалістю 34 роки 11 місяців 8 днів, без урахування періодів роботи з 01.10.1985 до 25.01.1988, з 08.01.1989 до 15.09.1989, з 18.12.1989 до 28.06.1991, з 29.07.1991 до 26.12.1991 та з 28.12.1991 до 23.08.1995.
Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій просила зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.10.1985 по 25.01.1988, з 08.01.1989 по 15.09.1989, з 18.12.1989 по 28.06.1991, з 29.07.1991 по 26.12.1991, та з 28.12.1991 по 23.08.1995 згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 25.03.1983.
Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві листом від 08.01.2025 №1298-53457/Ш-02/8-2600/25 повідомило позивачу, що до страхового стажу позивача не врахований період роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , оскільки на титульному листі трудової книжки відсутній підпис позивача та вказане прізвище « ОСОБА_2 », в той час як в свідоцтві про народження вказано прізвище « ОСОБА_3 ».
Крім того, відповідач зазначив, що страховий стаж врахований згідно наданої довідки про період роботи з 27.11.1995 по 31.12.1998, з 17.08.1983 по 16.08.1986 – період догляду за дитиною до 3 років, з 01.09.1979 по 26.02.1983 – період навчання згідно диплома та період з 01.01.1999 по 30.09.2024 – за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Також відповідач вказав, що для зарахування до страхового стажу спірного періоду, позивачу необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи за час виконання роботи.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу “заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом”. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України від 05.11.1991 №1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі по тексту також - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі по тексту також - Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. 
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058).
Частиною першою статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з положеннями пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.13 Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з 
посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи зарахування позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві до страхового стажу 35 років 2 місяці 8 днів.
У листі від 08.01.2025 №1298-53457/Ш-02/8-2600/25 відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , оскільки на титульному листі трудової книжки відсутній підпис позивача та вказане прізвище « ОСОБА_2 », в той час як в свідоцтві про народження вказано прізвище « ОСОБА_3 ».
Однак, суд зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 визначено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
У постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807) Верховним Судом викладено правовий висновок, згідно з яким на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Враховуючи вказане, суд вважає, що трудова книжка є належним та допустимим доказам підтвердження трудового стажу позивача.
Водночас відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних пояснень, підтверджених належними та допустимими доказами, щодо наявності у поданій позивачем трудовій книжці неправдивих відомостей або недостовірних даних.
З урахуванням вказаного, у суду наявні підстави вважати протиправними дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача відповідні періоди її трудової діяльності, що відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .
Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди її трудової діяльності згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 . 
Щодо дати, з якої слід здійснити перерахунок пенсії позивача суд зазначає таке.
Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Суд зазначає, що оскільки позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про перерахунок пенсії 10.12.2024, то в силу вимог ч.4 ст.45 Закону №1058 перерахунок її пенсії має бути здійснений з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, тобто 01.12.2024.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає таке.
Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 (справа №823/1265/16; адміністративне провадження № К/9901/16261/18).
У пункті 86 постанови від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що закріплені у статті 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №640/3719/18, від 11.06.2020 у справі №640/13988/19 та від 23.12.2020 у справі №704/1167/19.
Суд зазначає, що лише прийняття рішення зобов`язального характеру не є безумовною підставою для встановлення у справі судового контролю, а наявність передумов для встановлення такого контролю має підтверджуватися належними та допустимими доказами. Однак, такі докази позивачем надані не були, а також позивачем не було наведено обґрунтувань необхідності застосування такого заходу судового контролю як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, внаслідок чого суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю у цій справі.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією, копія якої долучена до матеріалів справи.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її трудової діяльності, що відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 25.03.1983.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її трудової діяльності: з 01.10.1985 по 25.01.1988, з 08.01.1989 по 15.09.1989, з 18.12.1989 по 28.06.1991, з 29.07.1991 по 26.12.1991, з 28.12.1991 по 23.08.1995, згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 25.03.1983, та здійснити перерахунок її пенсії, починаючи з 01.12.2024. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.